Наукова малакологічна школа

доктора біологічних наук, професора 
Житомирського державного університету імені Івана Франка 

Стадниченко Агнеси Полікарпівни

ЗМІСТ

І. Історія створення наукової школи.
ІІ. Становлення і розвиток, основні напрямки досліджень школи.
ІІІ. Загальні наукові теми, проекти, хід їх виконання і впровадження.
ІV. Напрям наукової роботи кожного науковця школи.
V. Визнання нагороди і відзнаки школи та її вчених, міжрегіональні і міжнародні зв’язки.
VІ. Перспективи розвитку малакологічної школи. 

І. ІСТОРІЯ СТВОРЕННЯ НАУКОВОЇ ШКОЛИ

Малокологічна школа, керована доктором біологічних наук, професором, заслуженим працівником народної освіти України Агнесою Полікарпівною Стадниченко, діє при Житомирському державному  педагогічному університеті імені Івана Франка протягом майже 30-ти років. Започаткована ця школа була ще в 1976 році як студентська наукова проблемна група «Біологічні основи освоєння, реконструкції та охорони фауни Центрального (Житомирського) Полісся» при кафедрі зоології Житомирського державного педагогічного інституту ім. Івана Франка. Ця група ось уже понад 30 років поспіль функціонує на природничому факультеті тепер уже Житомирського державного університету. За цей час студенти-біологи провели інвентаризацію фауни регіону, звернувши особливу увагу на види, занесені до Червоної книги України. Ними здійснено багато досліджень по вивченню впливу на тварин різних за своєю природою та кількістю чинників антропічного походження (пестициди, мінеральні добрива, синтетичні миючі засоби, іони важких металів, феноли та ін.). 
Залучення студентів до наукової роботи здійснюється з перших днів їх навчання в університеті. Ті з них, які виявляють потяг до проведення наукового пошуку, отримують тему і перспективний план роботи, розрахований на 5 років, з детальними планами-завданнями на кожен рік. Тематика студентських досліджень органічно вливається в один з розділів теми, над якою працює викладацький склад. Студенти молодших курсів тісно співпрацюють з більш досвідченими старшокурсниками, магістрантами, аспірантами.
Свою роботу студенти починають з інформаційного пошуку, роботи з літературою. В подальшому вони оволодівають методиками збирання і опрацювання зоологічного матеріалу. Отримані в результаті експериментальних досліджень цифрові  дані неодмінно обробляються методами варіаційної статистики, із застосуванням сучасних комп’ютерних програм. Результати аналізуються, співставляються з літературними відомостями, узагальнюються у формі висновків, тощо. На підставі останніх опрацьовуються рекомендації по використанню матеріалів наукових досліджень у екологічному моніторингу, біотестуванні, у господарській діяльності, а також у викладанні природничих дисциплін у загальноосвітній школі, у пропаганді екологічних та природоохоронних знань серед населення. 
Матеріали наукових досліджень використовуються студентами при написанні курсових і дипломних робіт, доповідей, з якими вони виступають на наукових конференціях різного рівня. Наукова продукція наших студентів щорічно публікується у вигляді статей у наукових журналах, як України (“Вестник зоологии”, “Вісник ДААУ”, “Гідробіологічний журнал”, університету”, “Вісник Житомирського державного педагогічного університету”), так і за кордоном (“Паразитология”, “Зоологический журнал”, “Научные доклады высшей школы”). Багато матеріалів депонується в Державній науково-технічній бібліотеці України (Київ). 
На час закінчення університету кожен з членів наукової проблемної групи на підставі власних досліджень (і завжди з елементами наукової новизни) захищає курсову і дипломну роботи, є автором або співавтором 2-7 наукових публікацій. На державних екзаменах з біології ці студенти виявляють глибокі і всебічні знання, їх відповіді відзначаються логічною послідовністю, умінням проілюструвати основоположні моменти фактичним матеріалом, узагальнювати та аналізувати, що свідчить про високу біологічну культуру випускників факультету. Участь у студентській проблемній групі дозволяє суттєво підвищити не лише теоретичну фахову підготовку студентів. Їх дипломні роботи містять рекомендації по використанню результатів наукових досліджень при викладанні шкільного курсу біології, з об’єктів своїх досліджень студенти виготовляють різні унаочнення для шкільних кабінетів біології.
За останні 30 років студентами захищено близько 80 дипломних робіт, 5 студентів стали переможцями Всеукраїнських студентських олімпіад з біології, 7 – переможцями Всеукраїнських конкурсів на кращу наукову студентську роботу. 
Важливими принципами, завдяки яким студентська проблемна група з часом переросла в наукову малакологічну школу, стали принципи послідовності і наступності. Кращі з членів студентської наукової проблемної групи в подальшому навчаються у магістратурі, аспірантурі при кафедрі зоології Житомирського державного університету імені Івана Франка та в аспірантурах Інституту зоології ім. І.І. Шмальгаузена НАН України, Інституту гідробіології НАНУ (м. Київ). В подальшому вони успішно захищають кандидатські дисертації за спеціальностями 03.00.08 – зоологія (7 чоловік) і 03.00.17 – гідробіологія (1 чоловік) та вливаються у педагогічний колектив природничого факультету  ЖДУ.

ІІ. СТАНОВЛЕННЯ І РОЗВИТОК, ОСНОВНІ НАПРЯМКИ ДОСЛІДЖЕНЬ ШКОЛИ

Малокологічна школа, керована доктором біологічних наук, професором, заслуженим працівником народної освіти України Агнесою Полікарпівною Стадниченко, діє при Житомирському державному  педагогічному університеті імені Івана Франка протягом майже 30-ти років. У її межах систематичні планомірні наукові дослідження прісноводних молюсків України здійснюють 8 кандидатів біологічних наук, 6 старших викладачів, 2 асистенти, 5 аспірантів, 6 магістрантів, 18 студентів, 2 учнів загальноосвітньої школи – членів МАП. 
	Вибір об’єктів дослідження зумовлений тим, що молюски – це одна з найцікавіших і найважливіших груп безхребетних тварин. Вони мають чимале значення для життя біоценозів, формування фаун, а також для різних галузей господарства (рибництво, бджільництво, птахівництво, тваринництво) і, що особливо важливо, – для здоров’я людини. Молюски відіграють роль як позитивну, так і негативну. Перша з них полягає у тому, що ці безхребетні надзвичайно широко представлені у гідросфері як за кількістю видів, так і за густиною їх популяцій, через що вони належать до одних із найпоширеніших тварин, які заселяють майже всі типи прісних водойм.
	Молюски використовують як об’єкти живлення майже всі компоненти біосфери. А це означає, що за їх участю відбувається кругообіг матерії в екосистемах, і то досить інтенсивно. Їх черепашки містять велику кількість карбонату кальцію і виконують дуже важливу функцію у формуванні структури ґрунтів, а у водному середовищі – в утворенні донних відкладень. Молюски здатні до накопичення як в черепашці, так і в м’якому тілі різних хімічних елементів, в тому числі макро- і мікроелементів (наприклад, важких металів), радіонуклідів. Останнє є дуже актуальним, оскільки Житомирське Полісся а особливо його північні території, забруднене через аварію на Чорнобильській АЕС радіоактивними речовинами, передусім радіоактивним цезієм. Деякі молюски (ставковикові, затулкові, перлівницеві, горошинкові) використовуються в так званій системі сапробності Кольквітца – Марссона як індикатори ступеня забруднення вод органічними речовинами.
	Значну роль відіграють молюски в очищені вод від часточок мінерального і органічного походження. Це зумовлене фільтраційним способом живлення цих тварин, у процесі якого на зябрах їх осідають тверді часточки. Швидкість очищення води цими гідробіонтами чимала: одна особина (перлівниця або беззубка) у віці 3-4-х років за одну годину очищає 5-6 л води. 
	Масові види перлівницевих виловлюються або збираються, проварюються і додаються у корм великій рогатій худобі, свиням, свійським птахам (зокрема качкам і курам, вирощуваних на фермах) як додатковий білковий корм. Дрібні види молюсків – важлива складова частина корму бентосоїдних риб, водоплавних і навколоводних птахів. 
	Черепашки молюсків входять до сапропелей, які застосовуються як добриво у рільництві, а також для боротьби з шкідниками сільськогосподарських культур.
	Але молюски відіграють і негативну роль. Численні види їх є проміжними хазяями личинкових стадій трематод, дефінітивні стадії яких є небезпечними паразитами людини і тварин, оскільки викликають у них важкі паразитарні захворювання (фасціольоз, опісторхоз, парамфістоматоз та ін.). 
	Дослідження молюсків України зусиллями членів малакологічної школи здійснюється у різних напрямках. Перший напрямок – фауністичний. Його розпочато з встановлення списку видів всіх представників черевоногих і двостулкових молюсків, поширених в Україні. За літературними відомостями, на початок роботи школи (1976р.) їх було відомо близько 120 видів. У результаті наших досліджень список цей зріс на 121 вид. 
	Наслідком цієї роботи стало написання і видання друком професором Стадниченко А. П. трьох монографій, які вийшли у видавництві АН України:
-	Стадниченко А.П. Перлівницеві. Кулькові (Unionidae. Pisidiidae) (Фауна України). – К.: Наук. думка, 1984. – Т. 29, вип. 9. – 384 с.
-	Стадниченко А.П. Пухирчикові. Витушкові. Котушкові (Physidiidae. Bylinidae. Planorbidae) (Фауна України). – К.: Наук. думка, 1990. – Т. 29, вип. 4. – 276 с.
-	Стадниченко А.П., Аністратенко В.В. Литторинообразные. Риссоиобразные (Littorinoformes. Rissoiformes) (Фауна України). –К.: Наук. думка, 1994. – Т. 29, вип. 1. кн. 2. – 211 с.
Фауністичні дослідження здійснюються і дотепер. Вони тісно пов’язані з проведенням комплексних конхіологічних, анатомічних, каріологічних досліджень молюсків. Це дозволяє оцінювати їх видову належність не лише за конхіологічними ознаками, а за комплексом морфологічних ознак. Такі дослідження здійснюють доценти Мельниченко Р. К. (перлівницеві) і О. В. Гарбар  (ставковикові), аспіранти Д. А. Гарбар  (витушкові) і І. О. Першко  (літогліфові, чорнушкові, бітінієві). Ними і іншими членами групи опубліковано загалом понад 100 робіт у фахових журналах, статей у збірниках наукових конференцій, повідомлень і тез фауністичного характеру. Серед них є статті і повідомлення, опубліковані у зарубіжних виданнях (США, Німеччина, Польща).
Другий напрямок роботи малакологічної школи –паразитологічний. Багаторічні дослідження фауни трематод, які паразитують у молюсків, дозволили виявити коло проміжних хазяїв для 153 видів цих паразитів. Здійснено гістологічні і гістохімічні дослідження впливу трематод на різні тканини і органи молюсків, а також біохімічні дослідження зрушень рівноваги внутрішнього середовища їх організму (загальний білок, альбуміни, глобуліни, білковий індекс, електрофорез і хроматографія білків, загальні цукри і глюкоза, ліпіди – загальні і фосфоліпіди, ферменти – амілаза, лактаза, лужна і кисла фосфатази, вітаміни і мікроелементи). За отриманими матеріалами видано монографію професора А. П. Стадниченко „Молюски і трематоди” (Деп. в Укр НИИТИ 24.08.89, №1023-Ук 89. – 201с.) і опубліковано серію статей у журналі „Паразитология” (видавництво Російської АН). За період з 1976 по 2003 рік щорічно виходило 1-2 публікації. 
Третій напрямок роботи малакологічної школи – це всебічні екологічні дослідження молюсків. Вони базуються як на спостереженнях, проведених у природі (к.б.н. Градовський В.М., к.б.н. Астахова Л.Є), так і на результатах лабораторних експериментів. Сюди входять дослідження впливу на молюсків різних чинників навколишнього середовища – високих і низьких температур, підлужнення і підкислення середовища, обсихання (проф. А. П. Стадниченко, ст. викл. Л.Д. Іваненко,  ст. викл. Гирин В.К., ст. викл. А. М. Мокрицька, ас. Т. В. Чорномаз), забруднення його важкими металами (к.б.н. Г. Є. Киричук, к.б.н. Д.А. Вискушенко, ас. Т.В. Пінкіна, магістр. О. А. Степаницька), органічними речовинами (к.б.н. Л. М. Янович), радіонуклідами (проф. А. П. Стадниченко, к.б.н. Г. Є. Киричук, к.б.н. Л. М. Янович, к.б.н. Р. К. Мельниченко). Усі ці матеріали опубліковані в 129 роботах, виданих як в Україні, так і за її межами (Польща, Росія, Татарстан, Казахстан, Північна Осетія).
Багаточисельні дослідження проводяться по експери-ментальному вивченню впливу різних токсикантів (мінеральні добрива, гербіциди, пестициди, солі важких металів, луги, кислоти, медикаментозні речовини та ін.) на життєздатність ріст, розмноження, розвиток, різні фізіологічні функції і поведінку як двостулкових так і черевоногих молюсків. Ці дослідження ведуться у комплексі з відділом екотоксикології Інституту гідробіології НАН. Отримані матеріали найшли відображення в багатьох (близько 180) опублікованих роботах (США, Куба, Німеччина, Польща, Україна). За період існування малакологічної школи члени її взяли участь у роботі понад 90 конференцій різного рангу.
Члени малакологічної школи виступили ініціаторами і організаторами двох Міжнародних науково-практичних конференцій. 
Міжнародна наукова конференція “Молюски. Основні результати, проблеми та перспективи досліджень” була проведена 13-15 травня 2002 р. на базі Житомирського державного педагогічного університету імені Івана Франка при організаційній підтримці Інституту зоології НАН України ім. І.І.Шмальгаузена та державного управління екології та природних ресурсів у Житомирській області. До організаційного комітету надійшло 72 заявки від 107 чоловік на усні та стендові доповіді, присвячені різним аспектам вивчення молюсків: систематиці, фауні та поширенню, морфології, каріології, популяційній генетиці, фізіології, екології, паразитології, токсикології, виявленню та охороні рідкісних видів, практичним аспектам малакології, тощо. 
Для участі у роботі конференції зареєструвалось 40 учасників із 8 міст України (Київ, Житомир, Одеса, Сімферополь, Севастополь, Миколаїв, Львів, Чернівці), а також з Росії (Єкатеринбург, Белгород), Польщі (Катовіце) та США (Eugene, Oregon). Було заслухано 23 усних та представлено 14 стендових доповідей.
В результаті узагальнення усіх пропозицій учасників конференції визначено такі пріоритетні напрямки дослідження молюсків в Україні:
-	упорядкування видових списків із різних груп молюсків фауни України з урахуванням останніх результатів досліджень систематики, здійснених вітчизняними малакологами та спеціалістами інших країн;
-	розробка питань систематики молюсків на основі комплексного використання  традиційних та нових підходів та методів, в тому числі (по мірі можливості) молекулярних, біохімічних та ультраструктурних;
-	виявлення тих видів малакофауни України, що потребують охорони, визначення їх чисельності, стану популяцій та уточнення особливостей поширення, розробка стратегії їх збереження, упорядкування списків національної “Червоної книги”, визначення територій, що потребують надання охоронного статусу;
-	організація вивчення та моніторингу інтродукованих видів молюсків;
-	відбір малакологічних об’єктів для токсикологічної, радіологічної та паразитологічної біоіндикації, подальша розробка відповідних методик;
-	розвиток прикладної малакології, розробка науково-методичної бази малакокультури;
Констатовано необхідність підвищення методичного рівня досліджень, зокрема, широкого впровадження каріологічного методу в систематику молюсків, розгортання досліджень з молекулярної біології та генетики.
Необхідним  визнано проведення наступних організаційних заходів:
-	координація тематики наукових досліджень різних установ і перспективне планування підготовки кадрів по найбільш актуальним напрямкам досліджень;
-	координація роботи по впорядкуванню музейних колекцій молюсків, обмін досвідом кураторів музейних колекцій, поширення інформації серед вітчизняних та зарубіжних спеціалістів щодо колекцій молюсків, які зберігаються в наукових та освітніх установах України, зокрема, публікація каталогів та передача відповідної інформації в Інтернет;
-	створення картотеки імен, адрес та напрямків досліджень малакологів України та суміжних країн, поширення цієї інформації;
-	організація обміну інформації щодо літератури,  допомоги молодим дослідникам, а також малакологам, що працюють у віддалених від великих наукових центрів установах у роботі з літературою;
-	розвиток міжнародних зв’язків та співпраці в галузі малакології, поширення інформації щодо національних та міжнародних проектів і грантів, які можуть бути залучені для фінансування фундаментальних та прикладних досліджень молюсків;
-	розробка та широке обговорення серед спеціалістів (з можливою публікацією) пропозицій щодо впорядкування національної номенклатури назв молюсків, координація цієї роботи з колегами із суміжних країн.
Міжнародна науково-практична конференція “Екосистемні і морфоеволюційні дослідження молюсків” була проведена 13-15 травня 2004 р. на базі Житомирського державного університету імені Івана Франка при організаційній підтримці Інституту зоології НАН України ім. І.І.Шмальгаузена, Інституту гідробіології НАН України, Житомирської обласної державної адміністрації та державного управління екології та природних ресурсів у Житомирській області.
До організаційного комітету надійшло 80 заявок від 122 чоловік на усні та стендові доповіді, присвячені різноманітним аспектам малакології: систематиці, фауні та поширенню сучасних і викопних молюсків; їх анатомії, морфології, каріології; генетиці та фенотиповій структурі популяцій; особливостям фізіології, екології, біохімії цих тварин; радіоекологічним, екотоксикологычним, паразитологічним та прикладним аспектам малакології, тощо. Матеріали для участі у роботі міжнародної конференції надійшли від фахівців-науковців із 8 країн: України, Росії та автономних республік Татарстан і Башкоркостан, Узбекистану, Казахстану, Польщі, США. Кращі статті після редагування увійшли до збірки наукових праць “Еколого-функціональні та фауністичні аспекти дослідження молюсків, їх роль у біоіндикації стану навколишнього середовища”.
Для участі у роботі конференції зареєструвалось  86 учасника із 11 міст України (Київ, Івано-Франківськ, Чернігів, Одеса, Сімферополь, Миколаїв, Суми, Львів, Чернівці, Житомир, Радомишль), а також з Росії (Єкатеринбург, Белгород, Омськ, Самара, Уфа), Польщі (Катовіце, Ольштин), Білорусії (м. Борисів). Було представлено 10 науково-дослідних інститутів (Інститут рибного господарства Польської академії наук, Інститут екології рослин і тварин Уральського відділення Російської академії наук, Інститут геології Уфимського наукового центру Російської академії наук, Інститут зоології Національної академії Наук Республіки Білорусь, Інститут зоології ім І.І. Шмальгаузена Національної академії наук України, Інститут гідробіології НАНУ, Інститут геологічних наук НАНУ, Інститут рибного господарства УААН, Інститут біології південних морів НАНУ та його Одеський філіал), Державний природознавчий музей НАНУ, м. Львів, 15 освітніх установ (Белгородський державний університет, Київський національний університет імені Тараса Шевченка, Прикарпатський університет, Чернівецький національний університет, Миколаївський державний аграрний університет, Миколаївський державний університет,  Тернопільський державний педуніверситет, Таврійський державний університет, Житомирський державний університет ім. І. Франка, Житомирський державний технологічний університет, Державний агроекологічний університет, м. Житомир,  Одеський обласний гуманітарний центр позашкільної освіти, Житомирський  обласний центр еколого-натуралістичної творчості учнівської молоді, Радомишльська школа-ліцей №1, Житомирська гуманітарна гімназія №1), ТОВ “М’ясо Полісся”, ВАТ ”Сумисортнасіннєовоч”.
На пленарних і секційних засіданнях було заслухано 50 усних та представлено 31 стендову доповідь. Робота конференції здійснювалася у 7-ми наукових напрямках сучасної малакології, які були реалізовані шляхом заслуховування і обговорення відповідних доповідей – пленарних, секційних усних і стендових.
Протягом конференції працювали секції:
1. Фауна, систематика та поширення сучасних і викопних молюсків.
2. Каріологія, генетика  та  фенетика популяцій молюсків.
3. Екологія молюсків.
4. Особливості будови, фізіології та біохімії молюсків.
5. Малакотоксикологія.
6. Радіоекологічні аспекти вивчення молюсків.
7. Паразитологічні аспекти малакології. Прикладна малакологія. 
Важливе місце у роботі конференції займали питання визначення екологічного стану природних вод і наземних екосистем із застосуванням методів біотестування і біоіндикації в яких об’єктами дослідження були різні групи молюсків. 
Серед учасників конференції було 48 % молодих дослідників віком до 35 років, причому 18 %  з них студенти, магістранти та аспіранти; науковці середньої вікової групи (35-55 років) становили 37 % учасників, старше 55 років – 15 %, середній вік учасників конференції складав 39 років. Серед учасників конференції 2 члени-кореспонденти НАН України, 15 докторів наук, 30 кандидатів наук, в цілому частка людей з науковими ступенями становить 52 %.
За роки, що минули з часу попередньої Міжнародної малакологічної конференції (13-15 травня 2002 р., м. Житомир), значно розширились та поглибились дослідження з питань екології, фізіології та біохімії молюсків, вивчення процесів накопичення у тілі і черепашці тварин радіонуклідів, важких металів, поверхнево-активних речовин, пестицидів, тощо, та впливу їх на різноманітні аспекти життєдіяльності молюсків. Зросла частка робіт прикладного характеру, присвячених питанням розробки системи захисту сільськогосподарських культур від слимаків, профілактики трематодозних і нематодозних захворювань худоби, вирощуванню слимака виноградного в умовах Полісся України та ін. Важливим здобутком є створення бази даних імен, адрес та напрямків досліджень малакологів України та суміжних країн, поширення цієї інформації серед науковців.
Оргкомітет відзначає актуальність представлених матеріалів, різноплановість їх тематик, різноманітність систематичних груп молюсків, які виступають об’єктами досліджень, широку участь у конференції науковців із різних регіонів України і зарубіжних країн, значний внесок молодих фахівців, аспірантів, студентів. Слід відзначити високу активність всіх учасників конференції в обговоренні доповідей. 
15 травня відбулось підведення підсумків роботи конференції та обговорення основних проблем, перспектив та пріоритетних напрямків дослідження в галузі малакології.
В результаті узагальнення усіх пропозицій учасників конференції рекомендовано: 
1) Посилити роботу з таких пріоритетних напрямків дослідження молюсків:
-	упорядкування видових списків із різних груп молюсків фауни України та суміжних територій з урахуванням останніх результатів досліджень систематики, проведених вітчизняними малакологами та спеціалістами інших країн;
-	розробка питань систематики молюсків на підставі комплексного використання  традиційних та нових підходів та методів, в тому числі (по мірі можливості) цитогенетичних, молекулярних, біохімічних та ультраструктурних;
-	виявлення тих видів малакофауни, що потребують охорони, визначення стану їх популяцій, особливостей поширення і екології, розробка стратегії їх збереження, упорядкування списків національних “Червоних книг”, визначення територій, що потребують надання охоронного статусу;
-	вивчення процесів міграції, трансформації та біологічної дії на молюсків радіоактивного та хімічного забруднення водних та наземних екосистем;
-	організація вивчення та моніторингу інтродукованих видів молюсків та вселенців;
-	подальша розробка та широке обговорення серед спеціалістів пропозицій щодо впорядкування національної номенклатури назв молюсків;
2) Продовжити відбір малакологічних об’єктів для токсикологічної, радіологічної та паразитологічної біоіндикації навколишнього середовища, здійснювати подальшу розробку відповідних методів оцінки стану, охорони та відновлення екосистем різного типу;
3) Сприяти розвитку прикладної малакології, розробці науково-методичної бази малакокультури; акцентувати увагу на вивченні молюсків як об’єктів живлення хребетних тварин;
4) Здійснювати координацію тематики наукових досліджень різних установ і перспективне планування підготовки кадрів по найбільш актуальним напрямкам досліджень;
5) Сприяти поширенню інформації серед вітчизняних та зарубіжних спеціалістів щодо колекцій молюсків, які зберігаються в наукових та освітніх установах України і за кордоном, шляхом публікації каталогів та передачі відповідної інформації в мережу Інтернет; здійснювати координацію роботи та обмін досвідом по впорядкуванню музейних колекцій молюсків.
6) Здійснювати організацію обміну інформацією щодо наукової літератури, сприяти розвитку міжнародних зв’язків та співпраці в галузі малакології, поширення інформації щодо національних та міжнародних проектів і грантів, які можуть бути залучені для фінансування фундаментальних та прикладних досліджень молюсків;
7) Розпочати підготовчу організаційну роботу зі створення Українського малакологічного товариства при НАН України.

ІІІ. ЗАГАЛЬНІ НАУКОВІ ТЕМИ, ПРОЕКТИ, ХІД ЇХ ВИКОНАННЯ І ВПРОВАДЖЕННЯ

За роки існування малакологічної школи виконана науково-дослідна робота за окремим фінансуванням “Вплив полютантів на поведінкові особливості, макроструктуру та фізіолого-біохімічні показники різних тканин та органів молюсків” (номер державної реєстрації 01012002760, термін виконання 2000-2002 рр.). Керівник науково-дослідної роботи – Стадниченко Агнеса Полікарпівна – професор, доктор біологічних наук. 
Основний предмет науково-дослідної роботи: етологічні реакції, анатомія та гістологія різноманітних тканин і органів, фізіологічні особливості та біохімічні показники прісноводних молюсків в умовах затруєння водного середовища полютантами різної природи та призначення (мінеральні добрива, пестицити, гербіциди, хімічні засоби боротьби з вірусними, бактеріальними, паразитарними захворювання рослин сільськогосподарського призначення).
Узагальнююче визначення наукового результату. Встановлено захисно-пристосувальні та патологічні поведінкові реакції молюсків за дії на них полютантів водного середовища різної природи (мінеральні та органічні) та концентрації. З’ясовано основні типи порушень анатомічної будови органів та гістологічної структури різних тканини за дії на молюсків різних токсикантів. Зареєстровано зрушення фізіологічних реакцій – роботи серця, органів дихання, органів травлення, органів розмноження. Показано вплив полютантів на 22 біохімічні показники білкового, ліпідного, вуглеводневого обмінів, вітамінного балансу. Встановлено значення основних токсикологічних показників для 13 токсикантів.
Узагальнений практичний результат. Дані з токсикології молюсків можуть бути використані при опрацюванні універсальних екологічних систем ГДК.
Перелік найголовніших завдань.
-	Аналіз вітчизняної та зарубіжної літератури з теми дослідження.
-	Вивчення впливу токсикантів водного середовища на м’якунів та встановлення основних токсикологічних показників (LC0, LC50, LC100).
-	Дослідження дії найважливіших м’якунів різними за своєю природою полютантами (речовини локальної, нервовопаралітичної, наркотичної, комбінованої дії, цитоплазматичні, гемолітичні, ензиматичні отрути).
-	Вивчення впливу нітратів на фізіолого-біохімні показники молюсків (Gastropoda, Bivalvia) легеневих, двостулкових, передньозябрових.
-	Аналіз дії важких металів (Zn, Cd, Pb, Cu, Ni, Mn, Cr) на етологічні та фізіологічні реакції молюсків.
-	Дослідження дії речовин органічного походження (ПАР, фенол, гідрохінон, сульгін та ін.) на гідробіонтів.
-	Вивчення симптоматики отруєння молюсків пестицидами та іншими БАР (нітроамофоска, хлорофос, нітрофоска та ін.).
-	Вивчення особливостей біохімічних, фізіологічних та етологічних процесів у молюсків при дії різних полютантів в залежності від їх виду, статі та сезону.
-	Дослідження біохімічних та фізіологічних процесів малакотоксикології в системі хазяїн-паразит.
-	Вивчення комбінованої дії абіотичних (t, рН, обсихання) факторів та полютантів різної хімічної природи на молюсків.
-	Дослідження адаптивних реакцій молюсків до токсичності водного середовища.
-	Аналіз отриманих результатів.
Основні наукові результати. Досліджено вплив 21 токсиканту водного середовища на молюсків як черевоногих, так і двостулкових (14 видів). Встановлено значення основних токсикологічних показників: порогову концентрацію, LC0, LC50, LC100, зони токсичної дії. Встановлено особливості впливу на молюсків дії різних за природою полютантів. 
Токсиканти локальної дії викликають “припікання” шкіри на найбільш чутливих ділянках тіла (навколощупальцева ділянка, краї дихального отвору). Пізніше спостерігаються відторгнення миготливого епітелію та руйнація його клітин. Звичайно, їй передують такі явища як вакуолізація цитоплазми, каріопікноз, каріорексис, каріолізис. Цей процес супроводжується ушкодженням дрібних кровоносних судин з численними точечними кровотечами. 
Отрути нервово-паралітичної дії викликають знерухомлення тварин, розслаблення мускулатури (колюмелярного м’язу, м’язів голови та ноги) і, як наслідок цього, – проявлення яскраво вираженої реакції “випадіння”. Останнє проявляється вивисанням з устя черепашки розслаблених голови і ноги молюска. Підвищення концентрації токсикантів цієї групи у водному середовищі після фази судом викликає наступнє повне знерухомлення тварин.
Речовини наркотичної дії одразу (без фази судом) викликають реакцію “обмирання” молюсків. У залежності від концентрації наркотичних речовин у середовищі можливим є повернення їх до активногї життєдіяльності при перенесенні у чисту воду. Отрути комбінованої дії (наркотична та гемолітична дії) викликають гемоліз цих тварин і одночасно з ним – реакцію “обмирання”.
Вкрай небезпечним для молюсків є токсиканти цитоплазматичної дії, котрі зумовлюють вакуолізацію цитоплазми або появу волокнистих структур у цитоплазмі клітин в різних тканинах та органах молюсків. Дегенеративні явища, розвинуті у значному ступені, призводять до руйнації клітин і значних функціональних зрушень.
Речовини гемолітичної дії викликають деструкцію формених елементів гемолімфи молюсків, внаслідок чого їх дихальні пігменти (гемоціанін) опиняється в розчиненому стані у найважливішому комноненті їх внутрішнього середовища – гемолімфі. Ензиматичні отрути утворюють у молюсків комплексні сполуки з ферментами, блокуючи тим самим їх функціональні можливості.
Важкі метали (Zn, Cd, Pb, Cu, Ni, Mn, Cr) впливають на етологічні та фізіологічні реакції молюсків. Встановлено концентрації кожного з них, при яких спостераються реакції уникнення та обмирання. На гістологічному рівні досліджено вплив Zn,  Cu, Pb  на покриви тіла цих тварин та на вистилку легеневої порожнини у Pulmonata. З’ясовано особливості впливу йонів важких металів на основні фізіологічні процеси організму молюсків. Виявлено концентрації цих полютантів, які викликають розлади серцевої діяльності молюсків (тахікардію, брахікардію), зрушення в роботі органів дихання (зміни у кількості підйомів Pulmonata до плівки поверхні натягу води для забору кисню, тривалості інтервалів між черговими підйомами та тривалістю “вдихів”, кількості поглинутого під час “вдиху” повітря), органів травлення (зміни величи середньо-добового раціону, тривалості проходженння їжі через травний тракт, інтенсивності живлення, кількості виділених фекаліїв), процес розмноження (частота парувань, кількість кладок, що припадає на одну особину, кількість яєць в кладці та їх розміри, тератогенні порушення). Під впливом іонів важких металів водного середовища відбувається зрушення водно-сольового обміну, що супроводжується стоншенням черепашок у молюсків, дегідратацією в одних випадках, в других – обводненням тіла з появою спочатку пастозності, пізніше – розмитих набряків голови та ноги, відбувається зрушення фізико-хімічних властивостей гемолімфи молюсків (питома вага, в’язкість, рівень концентрації водневих іонів, вміст гемоглобіну та забезпеченість ним загальної маси тіла та маси м’якого тіла). Ці полютанти по-різному накопичуються в різних органах і тканинах прісноводних молюсків (гемолімфа, гепатопанкреас, зябри, мантія, черепашка, нога). Під впливом токсичних речовин відбувається їх перерозподіл між ними з переважним надходженням важких металів в гепатопанкреас, черепашку та зябри. Ці полютанти викликають істотні зрушення вуглеводневого, білкового, ліпідного та вітамінного метаболізму. Впливають вони і на вміст ферментів (амілаза, ферменти переамінування).
Всі вищезгадані зрушення є достовірними, що доведено обробкою цифрових результатів експериментів методами варіаційної статистики (точність результатів не менше 94,5%). Усі виконані дослідження є новими для науки, їх результати поповнять новими даними існуючі у світі наукові результати з водної токсикології.
Практичне спрямування результатів:
1.	З’ясовано зрушення яких функцій, якого рівня можуть свідчити про стан забруднення водного середовища іонами важких металів.
2.	Визначено для черевоногих і двостулкових прісноводних молюсків, які з них можуть бути використані як монітори при біотестуванні та біологічному моніторингу стану водного середовища.
3.	Встановлено значення основних токсикологічних показників (LC0, LC50, LC100, порогова концентрація, токсичність, коефіцієнт витривалості, період первинної адаптації та ін.) для трьох найпоширеніших видів черевоногих і чотирьох видів двостулкових молюсків.
Результати дослідження впроваджуються в навчальний процес при викладанні курсів: “Зоологія безхребетних”, “Основи екології”, “Основи біоценології”, “Загальна гідробіологія”. Вони використовуються аспірантами при підготовці кандидатських дисертацій, студентами, магістрантами – при написанні курсових і дипломних робіт. 
За результатами дослідження опубліковано 74 наукові праці, вони були апробовані на 17 наукових конференціях різного рівня.
Основні висновки.
1.	Під впливом полютантів різної природи (мінерального та органічного походження) у прісноводних молюсків спостерігаються захисно-пристосувальні реакції (реакція уникнення, ослизнення тіла, пастозність) та реакції патологічні (утворення розлитих набряків тіла, “випотівання” гемолімфи, одномоментна екскреція аж до викидання порожніх перітрофічних мембран) – при LC25 та LC50.
2.	Гістологічні зрушення у молюсків, споводовані діює токсикантів, зводяться до набрякання клітин миготливого епітелію покривів та вистилки легеневої порожнини з подальшою їх вакуолізацією, каріопікнозом, каріорексисом і каріолізисом.
3.	У гепатопанкреасі відбувається руйнація основної речовини та клітин міжацинарної сполучної тканини залозистих та вапнякових клітин печінкових трубочок та еластинових і ретикулінових волокон.
4.	У мантії відбувається деформація та деструкція сполучної тканини, м’язевих, нервових волокон.
5.	Спостерігаються суттєві зрушення у роботі серцево-судинної системи (тахікардія або брахікардія – у залежносіт від природи та концентрації токсиканта).
6.	Зареєстровано статистично вірогідні порушення роботи органів дихання (при LC25 – підвищення активності дихання, при більш високих концентраціях полютантів – його гальмування аж до повного припинення цього фізіологічного процесу).
7.	У затруєному середовищі спочатку (до LC25) спостерігається інтенсифікація процесів живлення (зростання величини середньодобового раціону та швидкості проходження їжі через травний тракт). При більш високих концентраціях токсиканта (LC50) ці процеси гальмуються, а при вищих за LC75 – зовсім припиняються.
8.	Під дією токсикантів тварини рідше паруються, викидають менше кладок, кладки містять у собі менше яєць, частими є тератогенні зрушення, при LC50 і вище процес розмноження припиняється.
9.	Порушення водно-сольового балансу, викликані дією токсикантів, супроводжують утворенням розлитих набряків голови і ноги аж до прояву реакції випадіння і стоншенням черепашок.
З 2003р. 6 членів наукової малакологічної школи стали виконавцями нового держбюджетного наукового проекту “Прісноводні молюски в системі біологічного моніторингу” (керівник науково-дослідної роботи – Стадниченко Агнеса Полікарпівна, термін виконання 2003-2006 рр.). 
Мета досліджень: за допомогою тест-об’єктів (прісноводних молюсків) з’ясувати дію різних за хімічною природою полютантів на  морфологічні особливості та основні життєві функції об’єктів дослідження з метою застосування їх для біотестування в системі екологічного моніторингу природних вод Житомирського Полісся.
Основні завдання досліджень:
-	Дослідити дію речовин локальної дії на  етологічні, гістологічні, фізіолого-біохімічні показники молюсків
-	З’ясувати дію речовин нервово-паралітичної дії на  етологічні, гістологічні, фізіолого-біохімічні показники молюсків
-	Вивчити дію речовин наркотичної дії на  етологічні, гістологічні, фізіолого-біохімічні показники молюсків
-	Дослідити дію речовин комбінованої дії на  етологічні, гістологічні, фізіолого-біохімічні показники молюсків
-	З’ясувати дію речовин цитоплазматичної дії на  етологічні гістологічні, фізіолого-біохімічні показники молюсків
-	Вивчити дію речовин гемолітичної дії на  етологічні гістологічні, фізіолого-біохімічні показники молюсків
-	Дослідити дію ензимних отрут на  етологічні, гістологічні, фізіолого-біохімічні показники молюсків
-	Встановити рівень кумуляції різних хімічних полютантів (йонів важких металів, пестицидів, гербіцидів, фенолів і т.п.) в гідробіонтах.
-	Підготувати та захистити кандидатську дисертацію з теми: “Вплив йонів важких металів на морфо-фізіологічні особливості ставковика озерного” (виконавець Вискушенко Д.А.).
Стан проблеми: В останні роки констатується різке зростання антропогенного впливу на водні екосистеми. Велика кількість токсичних речовин, котрі належать за фізіологічною дією до різних за природою та особливостями їх дії на гідробіонтів груп полютантів, потрапляють у гідромережу. Вони являють собою чималу небезпеку, поскільки навіть у порівняно незначних концентраціях можуть проявляти токсичний вплив на водні організми. Поряд з токсичною дією ці речовини викликають небезпечні біологічні наслідки (наприклад, виступають мутагенними чинниками та ін.). 
Екологічний моніторинг навколишнього середовища з метою виявлення фактів та основних джерел забруднення  є одним із завдань сучасної біології. Пріорітетним напрямком в його реалізації є пошук природних шляхів діагностики стану біотопів, а саме: використання гідробіонтів як індикаторів рівня забруднення. Прісноводні молюски є найбільш зручними для проведення подібних досліджень. Дослідження такого плану на прісноводних молюсках тільки розпочинаються.
Ідеї, факти та гіпотези проекту:За останні десятиліття в світовій науковій літературі накопичилося чимало робіт, присвячених вивченню дії різних за природою та концентрацією токсикантів на гідробіонтів, у тому числі й на прісноводних молюсків. Одначе скористатися з них у переважній більшості випадків неможливо з низки причин. По-перше, їх авторами використано нестандартні умови дослідів, по-друге, спостерігаються значні видові відмінності, зумовлені застосуванням дуже широкого спектру об’єктів токсикологічних досліджень, по-третє, у переважній більшості експериментів використано невелику кількість досліджених особин, по-четверте, майже усі експерименти були короткотривалими. Все це і зумовлює велику розбіжність у значеннях основних токсикологічних показників, отриманих для одних і тих же тест-об’єктів.
На наш погляд, у системі біологічного моніторингу рівня забрудненості нативних вод у межах кожного регіону доцільним є використання невеликої кількості видів тест-об’єктів, які детально будуть досліджені щодо впливу різних груп токсичних речовин (локальної, нервово-паралітичної, наркотичної, комбінованої дії, цитоплазматичні, гемолітичні та ензимні отрути) на гістологічні зміни, біохімічний склад різних тканин та органів, на перебіг основних етологічних та фізіологічних реакцій. Щоби уникнути випадковостей при досліджені, можна використовувати молюсків як типових об’єктів біологічного моніторингу. Доцільно брати таку кількість тест-об’єктів, яка була би достатньою для обробки цифрових матеріалів експериментів методами варіаційної статистики.Нарешті, раніше, ніж види молюсків буде визначено як тест-об’єкти, вони повинні бути всебічно досліджені в короткотривалих гострих і тривалих хронічних дослідах. Слід зазначити, що тривалість хронічних дослідів не може бути однаковою для використання високих і низьких концентрацій токсикантів.
Очікувані результати виконання проекту, їх відповідність світовому рівню: В результаті досліджень планується з’ясувати діапазон значень тих концентрацій різних за природою полютантів, які викликають зрушення гістологічної будови, поведінкових реакцій, різних фізіологічних та біохімічних показників.
Очікувані результати будуть у повній відповідності до таких світового рівня.
	Використання результатів можливе в системі екологічного моніторингу природних вод. Крім того, вони будуть становити інтерес для екологів, гідробіологів, працівників рибних господарств, тощо. Нарешті, очікувані результати можна буде використовувати при викладанні дисциплін екологічного циклу у вищих навчальних закладах. 

ІV. НАПРЯМОК НАУКОВОЇ РОБОТИ КОЖНОГО НАУКОВЦЯ

СТАДНИЧЕНКО АГНЕСА ПОЛІКАРПІВНА

Професор, завідувачка кафедри зоології

Біографічні дані. Доктор біологічних наук, професор, заслужений працівник народної освіти України Агнеса Полікарпівна Стадниченко народилася 18 вересня 1935 року у м. Пирятин Полтавської області. У 1958 році закінчила біологічний факультет Львівського державного педагогічного університету, де здобула спеціальність вчителя біології та хімії.
З 1958 р, працювала за спеціальністю в школах м. Львова, потім навчалася в аспірантурі на кафедрі зоології безхребетних Львівського державного університету ім. І.Франка. По закінченні аспірантури працювала старшим викладачем, а з 1970 р. – доцентом Астраханського технологічного інституту рибної промисловості та господарства. З 1971 р. – доцент, а з 1973 р. – завідувач кафедри зоології Житомирського державного педагогічного інституту (тепер Житомирського державного уныверситету імені Івана Франка). Стаж педагогічної роботи у вищих закладах освіти ІІІ-ІV рівня акредитації понад 40 років, в тому числі у Житомирському державному університеті – 31 рік. Основні навчальні курси, які веде проф. А.П. Стадниченко “Зоологія безхребетних”, “Водна токсикологія”, “Гідробіологія”, “Основи трофології” та ін. 

Основні напрямки наукових досліджень: малакологія, паразитологія, екологія, водна токсикологія, гідробіологія.

Найважливіші результати наукової роботи:
Агнеса Полікарпівна – перша в Україні жінка-малаколог. Єдина в країні доктор наук у цій галузі. Знана в багатьох країнах світу: підтримує наукові контакти з малакологами й паразитологами 32 країн Європи, Азії, Африки, Північної та Південної Америки. 
Нею створено наукову школу малакологів, яка займається вирішенням різноманітних проблем, що стосуються цієї галузі зоологічної науки. Через аспірантуру підготовлено 8 кандидатів наук, семеро з яких успішно працює зараз на кафедрах зоології, ботаніки, екології Житомирського державного університету імені Івана Франка. За час роботи студентської наукової проблемної групи, якою незмінно керує А.П. Стадниченко з 1976 року і дотепер, у роботі взяли участь близько 250 студентів, 180 з яких стали співавторами наукових публікацій. За останні 30 років під її керівництвом студентами захищено близько 80 дипломних робіт, вона підготувала 5 студентів переможців Всеукраїнських студентських олімпіад з біології, 5 переможців Всеукраїнських конкурсів на кращу наукову студентську роботу, 5 школярів переможців Всеукраїнських олімпіад Малої Академії Наук, 3 переможців Всеукраїнських біологічних олімпіад і одну школярку-призера (бронзова медаль) Міжнародного конкурсу на кращу учнівську наукову роботу з екології (Туреччина, 2000 р.).
Вона постійно працює над підвищенням рівня організації та проведенням учбово-методичної роботи, застосовуючи нові прогресивні методи викладання та контролю за рівнем знань студентів (проблемне навчання, метод занурення, модульно-рейтингова система).
Об'їздивши усю Україну, зібрала величезні колекційні матеріали черепашок прісноводних молюсків {понад 225 видів). Зараз вони зберігаються в Національному науково-природничому музеї НАН України (Київ), у Державному природничому музеї НАН України (Львів), зоологічному музеї Російської Академії наук (Санкт-Петербург). Численні матеріали, зібрані нею та студентами під ЇЇ керівництвом, ввійшли до обмінного фонду з науковими установами інших країн.
За час роботи на ниві педагогічної освіти вона підготувала понад 4,5 тис. молодих фахівців. З деякими з них підтримує тісні стосунки й дотепер. У біологічних кабінетах загальноосвітніх шкіл Житомирщини, Рівненщини, Вінниччини є колекції безхребетних тварин, виготовлені студентами кафедри зоології і передані цим навчальним закладам.
Енергійна, допитлива, Агнеса Полікарпівна постійно розширює коло своїх наукових інтересів. Постійно працює над собою. Володіє п'ятьма мовами. Невипадково вона двічі отримувала гранти фонду "Відродження". Такі ж гранти отримали і троє її аспірантів.

Публікації та участь у конференціях. Загальна кількість публікацій – понад 350, з них 13 монографій, понад 60 журнальних статей, видрукуваних як у вітчизняних, так і зарубіжних провідних періодичних виданнях, серед яких: “Ruthenica”, “Паразитология”, “Зоологический журнал”, “ “Малакология”, “Вестник зоологии”, “Вісник ДААУ”, “Гідробіологічний журнал”, “Вісник Ужгородського університету”, “Вісник Тернопільського університету”, “Вісник Житомирського державного педагогічного університету” та ін. Агнеса Полікарпівна є автором трьох томів 40-томного видання "Фауна України" (видавництвово "Наукова думка"), що виходить під егідою Інституту зоології НАН України. Кількість наукових та науково-практичних конференцій різного рівня (міжнародних, всесоюзних, всеукраїнських, обласних, регіональних, міжвузівських), в яких брала участь Стадниченко А.П., перевищує 200. 
Список найважливіших наукових праць (монографій):
1.	Стадниченко А.П. Перлівницеві. Кулькові (Unionidae. Pisidiidae) (Фауна України). – К.: Наук. думка, 1984. – Т. 29, вип. 9. – 384 с.
2.	Стадниченко А. П.  та ін. Природа Житомирщини – К.: Вища школа, 1984. – 251 с.
3.	Стадниченко А. П.  та ін. Очерк истории изучения пресноводной малакофауны Украины / Деп. в УкрНИИТИ 04.08.86, №1783 – Ук 1986. – 235 с.
4.	Стадниченко А. П., Чирков М. А. Фауна прудовиковых Украины / Деп. в УкрНИИТИ 30.05.86 г №1333 – Ук 1988. – 321с.
5.	Стадниченко А.П. Молюски і трематоди / Деп. в Укр НИИТИ – 24.08.89–  №1023-Ук 89. – 201с.
6.	Стадниченко А.П. Пухирчикові. Витушкові. Котушкові (Physidiidae. Bylinidae. Planorbidae) (Фауна України). – К.: Наук. думка, 1990. – Т. 29, вип. 4. – 276 с.
7.	Стадниченко А. П. та ін. Прудовиковые и чашечковые Украины (биология, экология, полезное и вредное значение, методы исследования) / Деп. в УкрИНТЭИ 28.04.92, №490. – Ук 1992. – 245 с.
8.	Стадниченко А.П., Аністратенко В.В. Литторинообразные. Риссоиобразные (Littorinoformes. Rissoiformes) (Фауна України). –К.: Наук. думка, 1994. – Т. 29, вип. 1. кн. 2. – 211 с.
9.	Стадниченко А. П.  та ін. Екологічна криза та поведінка тварин / Деп. в ДНТБ України 04.09.95., №2049 – Ук 1995. – 121 с. 
10.	Стадниченко А. П. та ін. Ставковикові та чашечкові України / Деп. в Укр УНТЕУ 02.12.96 г., №244-Ук 1996. – 210с. 
11.	Стадниченко А. П.  та ін. Методи дослідження молюсків / Деп. в ДНТБ України 22.03.09 р №78 – Ук 1999.- Київ, 1999 – 316с.
12.	Стадниченко А. П. та ін. Рідкісні і зникаючі види тварин Житомирщини. – Житомир: Волинь, 2003. – 176с.
13.	Стадниченко А. П. Прудовиковые и чашечковые (Lymnaeidae, Acroloxidae) Украины. – Киев: Центр учебной литературы, 2004. – 327с.

КИРИЧУК ГАЛИНА ЄВГЕНІЇВНА

Доцент кафедри зоології

Біографічні дані. Киричук (Орехівська) Галина Євгеніївна народилась у 1971 р. у м. Радомишлі Житомирської області. У 1988 р. після закінчення з золотою медаллю Радомишльської середньої школи №1 ім. Т.Г.Шевченка поступила на природничий факультет Житомирського педагогічного інституту імені Івана Франка. У 1993 році закінчила з відзнакою цей навчальний заклад і отримала кваліфікацію спеціаліста “вчителя біології і хімії середньої школи”. Працювала вчителем біології в загальноосвітній школі № 1 м.Радомишля (1993 р.). З 1993 по 1996рр. навчалась в аспірантурі при Житомирському педагогічному університеті за спеціальністю зоологія. 
Основні етапи педагогічної та науково-педагогічної діяльності у вищих закладах освіти III-IV рівня акредитації:
-	З 22 жовтня 1996 р. по 1 грудня 1997 р. – асистент кафедри зоології Житомирського педінституту.
-	З 1 грудня 1997 р. по 1 червня 1998 р. – старший викладач кафедри зоології Житомирського педінституту. 
-	З 1 червня 1998 р. по 30 квітня 1999 р. – заступник декана природничого факультету Житомирського педінституту.
-	З 30 квітня 1999 р. по 11 травня 1999 р. – старший викладач кафедри зоології Житомирського педінституту.
-	З 11 травня 1999 р. по 27 травня 1999 р. – асистент кафедри зоології Житомирського педінституту.
-	З 27 травня 1999 р. по 22 лютого 2000 р. – асистент кафедри зоології Житомирського педуніверситету.
-	З 22 лютого 2000 р.  по 15 травня 2000 р. – старший викладач кафедри зоології Житомирського педуніверситету.
-	З 15 травня 2000 р. по 14 грудня 2000 р. – в.о. завідувачки кафедри ботаніки Житомирського педуніверситету.
-	З 14 грудня 2000 р. по 18 квітня 2002 року – в.о. доцента кафедри зоології та зав.кафедрою ботаніки Житомирського педуніверситету.
-	18 квітня 2002 року рішенням Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки присвоєно вчене звання доцента кафедри зоології (атестат доцента.
-	З 18 квітня 2002 року по  даний час -  завідувачка кафедри ботаніки, доцент кафедри зооології Житомирського державного університету імені Івана Франка
Стаж педагогічної роботи у вищих закладах освіти III-IV рівня акредитації – 7 років, у тому числі у Житомирському державному університеті – 7 років.
Розробила та читає курс “Біологічна хімія”, магістерські курси “Біохімічні основи життєдіяльності живих організмів”, “Екологічна фізіологія та біохімія”. Керує написанням курсових  та дипломних робіт. Під її керівництвом працює наукова студентська проблемна група "Гідробіологічні дослідження малакоценозів". Бере участь у науково-організаційній роботі кафедри та методичному забезпечені навчального процесу.
Кандидат біологічних наук з 1997 р. Дисертацію "Морфофункціональні особливості порового апарату деяких груп Bivalvia" захистила в спеціалізованій раді Інституту зоології ім. І.І. Шмальгаузена НАН України.  
Була нагороджена грантом Соросівського аспіранта (№ PSU 064044 запит №7736 з 1.12.95 по 1.11.96 рр.) та знаком “Відмінник освіти України”. У 2003 році Киричук Г.Є. стала лауреатом премії Президента України для молодих вчених (свідоцтво № 90 від 19 грудня 2003 року №1465/2003). Опублікувала у співавторстві 1 навчальний посібник рекомендованний Міносвіти і науки України для студентів вищих навчальних закладів, 3 методичні посібники, рекомендовані вченою радою Житомирського державного університету.
Киричук Г.Є. брала участь у виконанні наукової держбюджетної теми ”Вплив полютантів на поведінкові особливості, макроструктуру та фізіолого-біохімічні показники різних тканин та органів молюсків” (№ державної реєстрації 0101V002760, котра виконувалася з 01.01.2000 по 31.12.2002), з 01.01.2003 року – у складі виконавців нової наукової теми “Прісноводні молюски в системі біомоніторингу”. 

Основний напрямок наукових досліджень: екологія, водна токсикологія, біохімія, фізіологія, гістологія прісноводних молюсків України.

Тематика наукової роботи: Вплив іонів важких металів на етологічні, гістологічні та фізіолого-біохімічні показники життєдіяльності прісноводних молюсків. 

Мета роботи – дослідити особливості токсикологічного впливу іонів важких металів на різноманітні аспекти процесів життєдіяльності прісноводних молюсків. У зв’язку з цим вирішувалися такі завдання:
1.	Дослідити процеси аккумуляції іонів важких металів різними групами прісноводних молюсків.
2.	Здійснити порівняльний аналіз акумулятивної зпроможності різних органів та тканин.
3.	Описати основні токсикологічні показники щодо іонів свинцю, кадмію, міді та цинку.
4.	Встановити особливості фізико-хімічних характеристик гемолімфи прісноводних молюсків в нормі, при інвазії, за дії іонів важких металів та при сукупній їх дії. 
5.	Визначити основні біохімічні показники білкового та вуглеводного обмінів за дії іонів важких металів.

Актуальність дослідження. Однією з суттєвих проблем сучасності є попередження забруднення водного середовища полютантами, як органічної (пестициди, гербіциди, хімічні засоби боротьби з шкідниками рослин сільськогосподарського призначення), так і неорганічної природи (іони важких металів). Зазначимо, що промислові стічні води є багатокомпонентними за своїм хімічним складом (Лукьяненко, 1967), що призводить до багатофакторного впливу на гідробіонтів. Як відмічалось (Цыбань, 1980), на індивідуальному рівні, дія токсикантів призводить до змін хімічного складу, морфологічних характеристик клітин, осмотичних функцій, виникненню та утворенню патологічних форм, мутацій, порушенню дихання та орієнтації гідробионтів в просторі. Все це є наслідком патологічних змін біохімічних, морфологічних, етологічних, фізіологічних та генетичних характеристик популяцій. У рішені цих проблем досить важливе місце займають біологічні методи індикації та контролю за станом вод (Христофорова, 1989). Це в свою чергу призводить до пошуків тест-об’єктів - видів, що придатні для використання їх в системі екологічного моніторингу. До останніх відносяться і молюски, оскільки вони відповідають тим вимогам, які ставляться до видів-індикаторів, а саме:
1.	Рівень накопичення токсикантів їх органами та тканинами на декілька порядків вище, ніж в навколишньому середовищі;
2.	Вони широко розповсюдженні в прісних водоймах;
3.	Популяції їх досить часто відрізняються високими показниками густини поселення.
За останні десятиліття в світовій науковій літературі накопичилося чимало робіт, присвячених вивченню дії різних за природою та концентрацією токсикантів на гідробіонтів, у тому числі й на прісноводних молюсків. Одначе скористатися з них у переважній більшості випадків неможливо з низки причин. По-перше, використанні нестандарстні умови дослідів, по-друге, спостерігаються значні видові відмінності, зумовлені застосуванням дуже широкого спектру об’єктів токсикологічних досліджень, по-третє, у переважній більшості експериментів використано невелику кількість досліджених особин, по-четверте, майже усі есперименти були короткотривалими. Все це і обумовлює досить різноманітні значення основних токсикологічних показників та широке варіювання результатів отриманих для одних і тих самих видів.
На наш погляд, у системі біологічного моніторингу рівня забруднення води в межах кожного регіону доцільним є використання невеликої кількості видів тест-об’єктів, які детально будуть дослідженні щодо впливу різних груп токсичних речовин (локальної, нервово-паралітичної, наркологічної, комбінованої дїї, цитоплазматичні, гемолітичні та ензимні отрути) на гістологічні зміни, біохімічні показники тканин та органів, на перебіг основних етологічних та фізіологічних реакцій та кумулятивні особливості молюсків. Крім того, слід брати таку кількість тест-об’єктів, яка була би достатньою для обробки цифрових матеріалів методами варіаційної статистики. Зазначимо, що молюски повинні бути всебічно обстежені в короткотривалих гострих і тривалих хронічних дослідах. Все це і призвело до дослідження нами даного напрямку.

Наукова новизна. Вперше досліджено процеси тканинного розподілу іонів важких металів в організмі п’яти видів прісноводних молюсків, описано коефіцієнти накопичення, коефіцієнти донної біологічної аккумуляції, ранговий коефіцієнт Спірмена. Встановлено особливості перебігу біохімічних процесів в нормі та за дії трематодної інвазії і іонів важких металів (кількісний вміст глюкози, молочної кислоти, піровиноградної кислоти, загального білка, альбумінів, глобулінів, сечовини, залишкового азоту та ін.) 
Вперше проаналізовано комплексний влив іонів важких металів на поведінкові та фізіологічні реакції молюсків та на фізико-хімічні показники гемолімфи цих тварин. 

Найважливіші результати наукової роботи
Початок наукового дослідження потребував обстеження  природних біоценозів. В результаті останнього з’ясуваний стан природних гідросистем 7 річок Житомирського Полісся та встановлено їх видовий склад малакоценозів (Киричук, Стадниченко, Янович, 2000). Зроблено часовий порівняльний аналіз цих популяцій. Встановлено збіднення фауни молюсків з 25 до 12 видів. Описано особливості екології перлівницевих та кулькових Житомирського Полісся (Киричук, Стадниченко, Янович, 2001). Розглядаються строки розмноження та особливості каріотипів деяких видів двостулкових (Мельниченко, Янович, 2000; Мельниченко, Янович, Корнюшин, 2001). Проаналізовано вплив на розвиток малакоценозів гідрохімічних та гідрологічних чинників (температури, швидкості течії, характеру донних відкладень, глибини, активної реакції середовища, мінералізація води, газового режиму, окислюваності) та антропогенного чинника. Проведено порівняльний аналіз малакофауни головних річок Центрального Полісся (Стадниченко, Киричук, Янович, Гарбар, Мельниченко, Куркчі, 1998; Мельниченко, Янович, 2000). Розраховані потужності перлівницевих Житомирського Полісся (Янович, 2000). Проаналізувавши природний фон та ті антропогенні чинники, котрі можуть викликати порушення різноманітних життєвонеобхідних процесів ми встановили основні токсикологічні показники для ряду найбільш розповсюджених на Житомирському Поліссі видів молюсків. Встановлені значення основних токсикологічних показників (мг/дм3) для 7 видів молюсків підданих дії 25 токсикантів (Киричук, Янович, Василенко, 2000). Встановлено, що нітрат амонію для Colletopterum piscinale є помірнотоксичною, а для Unio rostratus - слаботоксичною речовиною. Порогова концентрація для цих перлівницевих знаходиться у межах 0.01-0.1 мг/л. У розвитку процесу отруєння чітко прослідковується фазність. (Янович, 2000). Встановлено, що для кульки річкової слабкий розчин гідрохінону (0,042 мг/дм3) відповідає фазі стимуляції. Затравлення ним середовища  (0,42 мг/дм3  токсиканта) викликає початкові етапи фази депресії, а експонування молюсків у розчині токсиканту концентрацією 4,2 мг/дм3  призводить до розвитку глибокої депресії у піддослідних тварин. Досліджено вплив цих концентрацій на роботу переживаючих клітин зябрового миготливого епітелію кульки річкової, що є одним з показників фізіологічного відгуку організму щодо дії токсикантів (Киричук, Самчишина, Скоростецкая, Кондратюк, 2000; Киричук, Муж, Ленартович, Самчишина, 2002). Такаж картина спостерігається і при затруєнні кульки річкової розчином аміаку та  поверхнево-активних речовин (Киричук, Ленартович, 2001)
Однією з особливостей промислових стічних вод є багатокомпонентність їх хімічного складу (Лукьяненко, 1967). Саме тому, визначення фізіологічної дії лише одного з компонентів таких вод на гідробіонтів не дає чіткої картини щодо всебічності дії таких викидів, адже ці суміші можуть бути значно токсичнішими, ніж кожний з їх компонентів окремо. Для встановлення синергічної та антагоністичної дії іонів важких металів використовувалися їх солі з однойменним аніоном (CuCl2*2H2O, ZnCl2, PbCl2, CdCl2*2.5 H2O, MnCl2*4 H2O, CrCl3*6 H2O, BaCl2*2 H2O, CaCl2, MgCl2, FeCl3). Застосованні токсиканти за прийнятою класифікацією (Метелев, Канаев, Дзасохова, 1971) відносяться до отрут нервово-паралітичної дії. Іони вносили попарно (Киричук, Дуда, 2002).
Вивчення вплив іонів важких металів на досліджуваних тварин спонукало дослідити вміст іонів важких металів в тканинах та органах черевоногих та двостулкових молюсків в природних екосистемах. При цьому чітко встановлювалась їх видова назва, аналізувався тканинний розподіл, включався обов’язково трематодний чинник та обговорювалися статеві відмінності в кумулятивній здатності (Kirichuk, 1998; Киричук, Першко, 2001; Киричук , 2002). Крім того, було проаналізовано кумулятивний ефект у особин різних популяцій. Вирахувані коефіцієнти кумуляції, донної біологічної аккумуляції та спірмена (Киричук, Стадниченко, Першко, 2002)
Одним з аспектів дослідження стало обговорення фізико-хімічних особливостей гемолімфи черевоногих молюсків. Представники родини Bulinidae характеризуються наявністю в їх гемолімфі розчиненого в плазмі гемоглобіну (Lankester,1872) – одного з дихальних пігментів гемолімфи молюсків. Питання про функціональне навантаження цього пігменту давно обговорюється дослідниками (Borden,1931; Jones, 1961), однак, не існує однозначного погляду щодо даної проблеми. Одні (Коржуев,1964) вважають, що основною функцією гемоглобіну є транспорт кисню до тканин та вуглекислого газу від них, інші (Флоркен, 1947), що він підтримує колоїдноосмотичний тиск гемолімфи. Існує також думка, що цей білок є одним із важливих чинників водно-сольового обміну. Припускається (Алякринська, 1979), що гемоглобін забезпечує високу буферну ємкість гемолімфи тоді, коли молюски переходять на анаеробний шлях обміну. Аналіз всіх висловлених думок привів до висновку  (Алякринська, 1996) про поліфункціональні можливості цього дихального білка. 
У зв’язку з широкими можливостями фізіологічних функцій обговорюваного показника постає потреба проаналізувати деякі його особливості, а саме популяційну, сезонну та видову мінливість та простежити залежність цього показника від дії паразитарного чинника. Аналіз літературних джерел показав, що   такі відомості зустрічаються (Стадниченко та ін., 1980), але вони розрізненні і нечисленні. Крім того, наші дослідження є передумовою вивчення біохімічних адаптацій гідробіонтів щодо токсикологічного впливу різних хімічних реагентів та вивченням впливу останніх на особливості вмісту гемоглобіну в гемолімфі молюсків родини Bulinidae.
Нашими дослідженнями  встановлено, що вміст гемоглобіну у  P. purpura та P.corneus коливається в межах від 0.19 до 2.17 г%. Статистично достовірних відмінностей по досліджених показниках між двома видами молюсків не встановлено. Доведено, що фізико-хімічні властивості гемолімфи P.corneus  характеризуються екотопічною мінливістю. Відмічено сезонні зміни кількісного вмісту гемоглобіну у P.corneus. У P.corneus  активна реакція середовища (рН) зростає у напрямку весна-осінь , що характеризує властивості буферної системи гемолімфи. Наявність партеніт різних видів трематод неоднаково впливає на показники гемолімфи. Одні види паразитів (E. aconiatum)  ведуть до підвищення обмінних процесів, другі (C. cornutus) – до пониження, треті  (T. excavata) – лишаються байдужим чинником. Вивчивши попередньо стан гемолімфи у нормі ми вирішими проаналізувати як впливають на неї різні за своєю природою реагенти. Дослідження різних концентрацій нітрата амонію - токсиканту комбінованої дії (нервово-паралітичної, локальної та гемолітичної) (Стадниченко, Иваненко, Киричук и др., 1999) показало, що наслідком токсичної дії цієї речовини є порушення водного балансу, а саме зневоднення мягкого тіла та зменшення об’єма гемолімфи. У отруєних нітратом амонію витушок концентрація гемоглобіну в гемолімфі лишається на рівні контролю, але при забезпечені цим дихальним пігментом загальної маси тіла та маси м’якого тіла спостерігаються статистично достовірні відмінності  зсуву. Ознаки отруєння перш за все виражені у інвазованих особин (Echinoparyphium aconiatum). У них же більш важче протікає патологічний процес та спостерігається більш висока смертність особин. Слідуючим моментом було вивчення дії іонів важких металів на основні фізико-хімічні показники гемолімфи (об’єм гемолімфи, вміст гемоглобіну, забезпеченість гемоглобіном загальної маси тіла, забезпеченість маси м’якого тіла).  В результаті дослідження дії трьох концентрації (100, 200, 300 мг/л) хлориду заліза (Стадниченко, Иваненко, Киричук, Янович, 2001) встановлено, що при 100-300 мг/л токсиканту у всіх досліджуваних тварин зареєстровано підкислення гемолімфи, що свідчить про порушення кислотно-лужного балансу гемолімфи та розвиток некомпенсованого ацидозу. Статистично достовірних відмінностей в затруєнному середовищі за обговорюваними показниками не зареєстровано, що свідчить про слабку токсичність йону заліза для витушок. Досліджено короткотривала дія високих концентрацій (ЛК2548, ЛК5048, ЛК7548) іонів важких металів (Zn2+, Cd2+, Pb2+, Cu2+)  та партеніт трематод Echinoparyphium aconiatum на основні показники гемолімфи витушок (Киричук, 2002). Встановлено, що незначні дози токсиканту (2,5,10 гранично допустимих концентрацій (ГДК) протягом 2,7 та 14 діб) неоднозначно впливають на різні піддослідні групи витушок. Так, у інвазованих молюсків вміст гемоглобіну в гемолімфі під дією токсикантів падає, а у інтактних - зростає. Встановлено, що за обговорюваними показниками іон Cu2+ є високотоксичним, іони Zn2+ та Cd2+ - сильнотоксичними, а Pb2+ - помірнотоксичним реагентом. На садово-городніх ділянках приватного сектору, розміщених у околицях Житомира, населенням для боротьби з бур’янами (у першу чергу – з пирієм) широко використовується  дефоліант раундап. Останній полегшує обробіток грунту й дає деякий додаток до  врожаю. На жаль однак, норми застосування цього пестициду нерідко перевищуються, і він з талими або дощовими водами змивається з полів і потрапляє у гідромережу р. Тетерів  До складу раундапу входять гідрофосфат і поверхнево-активні речовини (ПАР) у співвідношенні 2:1. Отже при значних концентраціях цього полютанта у природних водах  на тварин, які їх населяють, комплексно діють дві різні за  своєю природою ї механізмом впливу речовини, а саме: гідрофосфат (нервово-паралітична дія) та ПАР (локальна та ферментативна дія). Вплив раундапу на різні сторони життєдіяльності черевоногих гідробіонтів раніше не досліджувався. Нас цікавило, як впливають різні його концентрації на фізико-хімічні властивості гемолімфи витушки рогової в нормі та при інвазії її трематодами (Стадниченко, Киричук, Янович, Іваненко, 2000). При дії на витушок токсичного середовища участь гемоглобіну в  транспортуванні кисню зменшується в системі “оксигемоглобін – гемоглобін” вправо: концентрація його зростає у всіх піддослідних тварин. Проте, підвищення рівня вмісті гемоглобіну в гемолімфі неоднакове у незаражених і заражених трематодами витушок .  У перших з них при високих  концентраціях токсиканту вміст гемоглобіну зростає на 31,82%, в той час як при 10 мг/л раундапу в середовищі, (воно становить у них 4,8-5,4%). При 25 мг/л токсиканту незаражені тварини спроможні зберігати життєздатність при підвищенні концентрації гемоглобіну на 12,5% проти норми.  У інвазованих тварин через пригнічення паразитами їх захисно-пристосувальних можливостей цей показник  набагато вищий – 19,8%. А при 50 мг/л раундапу у середовищі ці показники становлять 31,8 і 38,4% відповідно. В останньому випадку концентрація токсиканту виявляється нищівною і для незаражених трематодами тварин, у яких виникає напруженість захисно-пристосувального процесу, про що  свідчать, по-перше, високі абсолютні значення вмісту гемоглобіну в їх гемолімфі (перевищують норму в 1,3 рази), а по-друге, менша різниця  за цим показником між вільними від зараження тваринами. При дії карбофосу (1, 25, 50, 75 мг/л) на Planorbarius corneus не спостерігається змін фізико-хімічних властивостей гемолімфи (Стадниченко, Киричук, Янович, Іваненко, 2001).
Дослідження гемолімфи та інших тканин і органів молюсків показало, що при дії токсикантів різних за своєю природою відбуваються зміни і на біохімічному рівні. Так, при вивчені дії нітрату амонію з’ясовано, що при дії токсиканту концентрацією 2000 мг/л явище гіперазотемії прослідковується як у інвазованих, так і у не інвазованих тварин. Зростання концентрації полютанту (4000-6000 мг/л) по різному впливає на дозліджувані показники. Так, у вільних від інвазії тварин ці показники опускаються до норми, а у інвазованих рівень їх знижується до норми (4000 мг/л), а потім при 6000 мг/л спостерігається незначна гіпоазотемія (Стадниченко, Киричук, 2000). При досліджені вмісту іонів Na+, K+, Cl- в гемолімфі витушки при збільшенні концентрації токсиканту від 2000 до 6000 мг/л вміст натрію зменшується на 43-51%, калію збільшується в 2,2-5,2 рази, а хлору у заражених особин збільшується в 2 рази, а у незаражених спочатку зменшується в 1,6 рази, а потім досягає значень контролю (Стадниченко, Киричук, Таран, Пинкина, 2001). Вміст же глюкози при даних умовах з зростанням концентрації падає. Тобто у всіх досліджених особин з зростанням концентрації токсиканту спостерігається прогресуюча гіперглікемія (Стадниченко, Киричук, Таран, 2002) Крім того, у  середовищі, що містить 2000-6000 мг/л токсиканту, у всіх піддослідних тварин розвивається гіперпротеїнемія, рівень якої прямо пропорційний концентрації амонію нітрату. При цьому вміст загального білка в гемолімфі зростає в неоднаковій мірі у особин різних за своїми гідрологічним та гідрохімічним режимами популяцій (Стадниченко, Киричук, Таран, 1999; Стадниченко, Киричук, Таран, 2000). Для більш глибокого розуміння процесу було проведено видове порівняння вмісту білка в організмі різних видів прісноводних молюсків (Янович, Киричук, 2001). Аналіз вмісту глобулінів в організмі витушок показав, що їх концентрація також має прямопропорційну залежність від концентрації токсиканту (Киричук, Пінкіна, Стадниченко, 1999). 
Досліджено сумісний вплив трематодної інвазії та різних концентрацій сульфату хрому (0,01, 1, 100 мг/л) на вміст загального білка в гемолімфі черевоногих молюсків. В нормі вміст його складає 0.7-1.22%. З віком тварин концентрація його на 20-80% вища, ніж у молюсків молодших вікових груп. Статеві відмінності з цього показника проявляються лише у самок з 4-хрічного віку. У вагітних самок загального білку в гемолімфі в 1.5 рази більше, ніж у латентних. При невисокій інтенсивності трематодної інвазії рівень вмісту загального білка в гемолімфі залишається на рівні норми, а при важкій ступені трематодної інвазії - різко понижується (в 100 раз та більше). Інвазія загострює ці процеси (Стадниченко, Киричук, 2002).
Біологічна роль аскорбінової кислоти пов’язується з її участю в окисно-відновних процесах, які відбуваються в живих організмах. Основна її роль (Ленинджер, 1985) - це підтримання сульфгідрильних груп ферментних білків у відновному стані, що забезпечує активність ряду ферментів. Саме тому перед дослідженням активності ряду ферментів і постає потреба у детальному дослідженні аскорбінової кислоти. Встановлено (Киричук, Гирин, Гирин, 2000), що її вміст коливається в межах від0,21 до 5,88 мг%. Вивчення активності ферментів переамінування дало змогу спрогнозувати процеси трансамінування та протікання процесів білкового обміну, бо саме амінокислотний обмін відіграє важливе значення в процесах глюконеогенезу та в енергетичному метаболізмі вцілому. Встановлено значення активності АЛТ та АСТ в організмі 7 видів прісновдних молюсків (Янович, Киричук, Тарасюк, Джигора, Бовсуновська, 2001) та проаналізовано вплив фенолу на активність цих ферментів (Бовсуновська, Янович, 2002).
Крім етологічних, фізіологічних та біохімічних досліджень предметом аналізу стала мікростурктура гонад двохстулкових молюсків. Зазначимо, що найсуттєвішим показником біологічного благополуччя будь-якого організму є його здатність до розмноження і подальший розвиток потомства (Жовнерчук, Янович, 2002). Встановлено, що при дії раундапу (Chernyshova, Yanovich, 1998) та нітрату амонію (Янович, Чернишова, 2002) спостерігаються патоморфологічні зміни структурних елементів ацинусів, що може призвести до зниження плодючості молюсків.
Отже, під впливом полютантів спостерігалися у прісноводних молюсків зміни їх поведінки двох напрямків – захисно-пристосувальні (реакція уникнення у формі підвищення рухової активності – переміщення за межі затруєного середовища, що характерно для черевоногих молюсків, та щільне замикання стулок черепашки, що характерно для двостулкових) та патологічні. Одночасно з тим слід спостерігалися швидкі фізіологічних реакцій – ослизнення та обводнення тіла, “випотівання” гемолімфи, посилене виділення екскрементів та ін. Під впливом полютантів руйнавалися різні гістологічні структури (гонади) та змінювалися форми, об’єм забарвлення  інших різних органів. Вплив токсичних речовин на організнізм молюсків не міг не відбитися на перебігу біохімічних процесів (білкового, вуглеводного, вітамінного, водно-сольового обмінів).
Основний предмет науково-дослідної роботи. Основний предмет роботи - етологічні реакції, анатомія та гістологія різноманітних тканин і органів, фізіологічні особливості та біохімычні показники прісноводних молюсків в умовах затруєння водного середовища іонами важких металів. 
Узагальнююче визначення наукового результату. Встановлено захисно-пристосувальні та патологічні поведінкові реакції молюсків за дії на них іонів важких металів різної концентрації. З’ясовано основні типи порушень анатомічної будови органів та гістологічної структури різних тканини за дії на молюсків різних токсикантів. Зареєстровано зрушення фізіологічних реакцій – роботи серця, органів дихання, органів травлення, органів розмноження. Показано вплив полютантів на 22 біохімічні показники білкового, ліпідного, вуглеводневого обмінів, вітамінного балансу. Встановлено значення основних токсикологічних показників для 13 токсикантів.
Узагальнений практичний результат. Дані з токсикології молюсків можуть бути використані при опрацюванні універсальних екологічних систем ГДК.

Публікації та участь у конференціях. Киричук Г.Є. загалом має 89 публікацій, з них 87 – наукового та 2 – навчально-методичного характеру, 29– у фахових виданнях, визнаних ВАК України. 
Список найважливіших наукових і науково-методичних праць:
1.	Стадниченко А.П., Иваненко Л.Д., Киричук Г.Е. и др. Влияние различных концентраций сульфата цинка на физико-химические свойства гемолимфы катушек Planorbarius (Mollusca:Bulinidae) в норме и при инвазии трематодами // Паразитология, 1993. – Т.27, №5. – С. 404-409.
2.	Киричук Г.Е., Стадниченко А.П. Поровый аппарат раковины Euglesidae (Mollusca:Bivalvia:Pisidioideae)// Вестник зоологии, 1996. - №1-2. – С.58-63.
3.	Kirichuk G.E., Stadnichenko A.P. The pore system of  the shell of freshwater and marine mussels// Ruthenica. – 1997. –V.7, №1. – P.25-30.
4.	Стадниченко А.П., Киричук Г.Є. Значення особливостей будови порового апарату черепашки для таксономії молюсків надродини Pisidioidea // Наукові записки державного природничого музею НАН України, 1997. – Т.13. – С.49-59.
5.	Чернишева А.О., Киричук Г.Е. Связь порового аппарата раковины и отросчатых клеток мантии у моллюсков надсемейства Pisidioidea (Bivalvia) // Вестник зоологии, 1998. –Т.32, №3. – С.58-62.
6.	Стадниченко А.П., Иваненко Л.Д., Киричук Г.Е. и др. Влияние нитрата аммония на физико-химические свойства гемолимфы катушек (Mollusca:Bulinidae:Planorbarius) инвазированных трематодами (Echinostomatidae) // Паразитология, 1999. –Т.33, вып.1. – С.26-31.
7.	Киричук Г.Є., Янович Л.М. Екологія та біологія перлівницевих Полісся // Збірник наукових праць. Екологія. Біологічні науки., 1999  – вип.1. –С.70-73.
8.	Стадниченко А.П., Киричук Г.Є., Таран К.В. Вплив чинників середовища на регуляцію білкового обміну у витушки пурпурної  (Mollusca: Pulmonata: Bulinidae) // Вісник Житомирського педагогічного університету, 1999. - №3. – С.145-147.
9.	Киричук Г.Е. Поровый аппарат раковин моллюсков надсемейства Pisidioidea (Mollusca, Bivalvia) // Вестник зоологии, 2000. – Т.34, №1-2. – С. 41-47.
10.	Киричук Г.Є., Гирин В.К., Гирин Н.В. Зміни концентрації аскорбінової кислоти в гемолімфі черевоногих молюсків під дією різних чинників середовища // Вісник ДААУ, 2000. – №1. – С.137-141.
11.	Стадниченко А.П., Киричук Г.Є., Янович Л.М., Король В.В. Стан гідромережі Житомирського Полісся //Вісник Житомирського педагогічного університету, 2000. - №5. – С.85-94.
12.	Киричук Г.Є. Інтенсивність поглинання кисню молюсками Rivicoliana rivicola (Mollusca: Bivalvia: Pisidioidea)  при різних фізіологічних навантаженнях //Вісник Житомирського педагогічного університету, 2000. - №5. - С.107-111.
13.	Стадниченко А.П., Киричук Г.Е Влияние нитрата аммония на содержание остаточного азота в гемолимфе катушки пурпурной  (Mollusca: Pulmonata: Bulinidae) в норме и при инвазии трематодами// Паразитология, 2000 – Т.34, вып.5. – С.402-407.
14.	Киричук Г. Є. Методичні вказівки до виконання лабораторних робіт з біологічної хімії (для студентів природничого факультету (спеціальність біологія та хімія) – денне відділення). Рекомендовано до друку рішенням вченої ради Житомирського державного педагогічного університету імені Івана Франка від 25.09.2000 р протокол № 2. – 64 с.
15.	Стадниченко А.П., Киричук Г.Е., Таран К.В., Пинкина Т.В. Влияние нитрата аммония на содержание неорганических ионов в гемолимфе катушки пурпурной  (Mollusca: Pulmonata: Bulinidae) в норме и при инвазии трематодами // Гидробиол. Журнал, 2001. – Т.37, №2. – С.97-101.
16.	Стадниченко А.П., Иваненко Л.Д., Киричук Г.Е., Янович Л.Н. Влияние хлорида железа (111) на гематологические показатели катушки Planorbarius corneus (Mollusca: Gastropoda: Bulinidae)  в норме и при инвазии партенитами трематоди // Паразитология, 2001. – Т.35, вып. 2. – С.109-113.
17.	Киричук Г.Є., Ленартович А.А. Особливості локомоції війок миготливого епітелію у прісноводних молюсків // Наукові записки Тернопільського педуніверситету (серія біологія), 2001. – Т.4 (15) – С.44-45.
18.	Киричук Г.Є, Першко І.О. Особливості кумуляції іонів важких металів в організмі прісноводних молюсків // Наукові записки Тернопільського педуніверситету (серія біологія), 2001. – Т.4 (15) – С.45-47.
19.	Янович Л.М., Киричук Г.Є., Тарасюк Р.Р., Джигора А.Б., Бовсунівська Н.М. Активність ферментів пере амінування у організмі молюсків //Наукові записки Тернопільського педуніверситету (серія біологія), 2001. – Т.4 (15) – С.65-67. 
20.	Стадниченко А.П., Киричук Г.Є., Янович Л.М., Іваненко Л.Д. Вплив раундапу на фізико-хімічні властивості гемолімфи витушки рогової (Mollusca: Pulmonata: Bulinidae) в нормі та при інвазії трематодами (Trematoda)// Вісник ДААУ, 2000. - №2. –С.141-146.
21.	Стадниченко А.П., Киричук Г.Є., Ліневич Ю.С., Маринич І.В., Норинчак О.В. Особливості локомоції черевоногих молюсків (Mollusca: Pulmonata: Lymnaeidae, Bulinidae) в нормі та при інвазії трематодами  (Trematoda) // Вісник ДААУ, 2000. - №2. –С.119-123.
22.	Стадниченко А.П., Киричук Г.Є., Янович Л.М., Іваненко Л.Д. Вплив трематодної інвазії та різних концентрацій карбофосу на вміст гемоглобіну в гемолімфі Planorbarius corneus (Mollusca: Pulmonata: Bulinidae) // Вісник Житомирського педагогічного університету, 2001. - № 8. – С. 207-211.
23.	Киричук Г.Е. Особенности накопления ионов тяжелых металлов пресноводными моллюсками// Вісник Житомирського педагогічного університету, 2002.-№10. – С.170-175.
24.	Киричук Г.Е. Влияние разных концентраций ионов тяжелых металлов на физико-химические свойства Planorbarius purpura (Mollusca: Bulinidae)в норме и при инвазии трематодами // Паразитология, 2002. – Т.36, вып.2. – С.108-116.
25.	Стадниченко А.П., Киричук Г.Е. Влияние трематодной инвазии и сульфата хрома на содержание общего белка в гемолимфе Viviparus viviparus (Mollusca: Gastropoda:Pectinibranchia) // Паразитология, 2002. – Т.36, вып.3. – С.240-246.
26.	Киричук Г.Е., Стадниченко А.П., Першко И.А. Влияние трематодной инвазии на накопление тяжелых металлов прудовиком озерным // Паразитология, 2002. – Т.36, вып.4. – С.295-303.
27.	Стадниченко А.П., Киричук Г.Е., Таран К.В. Влияние факторов среды на регуляцию углеводного обмена у катушки пурпурной (Mollusca, Pulmonata, Bulinidae) // Гидробиол. журн., 2002. – Т.38, №4. – С.51-56.
28.	Киричук Г.Е. Содержание ионов тяжелых металлов в организме  Planorbarius purpura // Тяжелые металлы, радионуклиды и элементы-биофилы в окружающей среде: Доклады 2 Международной научно-практической конференции, Семипалатинский государственный университет имени Шакарима, 16-18 октября 2002 г. - Том 2. - Семипалатинск, 2002. - С.336-343. 
29.	Рідкісні і зникаючі види тварин Житомирщини (Навчальний посібник, рекомендовано Міністерством освіти та науки України) /  Стадниченко А.П. та ін.- Житомир: Вид-во "Волинь", 2003. -176 с.
30.	Киричук Г.Е. Особенности накопления ионов тяжелых металлов в организме двустворчатых моллюсков // Гидробиол. журн., 2003. -Т.39, №3. - С.45-55.
31.	Г. Киричук, А. Стадниченко. Фізико-хімічні особливості гемолімфи  Planorbarius purpura та P. corneus  (Mollusca: Gastropoda: Pulmonata: Bulinidae) // Вісник Львівського ун-ту. Серія біологічна, 2003. - вип.32. - С.239-245.
32.	Стадниченко А.П., Киричук Г.Є., Янович Л.М. та ін. Прісноводні молюски як показник стану гідромережі Житомирського Полісся // Збірник наукових праць. - Фальцфейнівські читання. - Херсон: Вид-во ХДУ, 2003. - С.332-334.
33.	Киричук Г.Є., Стадниченко А.П. Оцінка дії трематодної інвазії та іонів кадмію на фізико-хімічні показники гемолімфи молюсків (Pulmonata:Bulinidae) // Науковий вісник Ужгородського університету. Серія біологія. - 2004. - Вип.14. - С.180-183.
34.	Стадниченко А.П., Киричук Г.Є., Иваненко Л.Д., Гирин В.К., Мостипака О.А. Влияние трематодной инвазии и поверхносно-активных веществ на физико-химические показатели гемолимфы Planorbarius corneus (Mollusca: Pulmonata) // Паразитология, 2004. - Т.38, №1. - С.74-80.
35.	Киричук Г.Є. Накопичення іонів важких металів прісноводним молюском Viviparus viviparus (Mollusca: Gastropoda: Pectinibranchia) // Еколого-функціональні та фауністичні аспекти дослідження молюсків, їх роль у біоіндикації стану навколишнього середовища, 2004. - С.72-75. 
Перелік конференцій у яких брала участь:
1.	Міжнародна краєзнавча конференція "Велика Волинь:минуле і сучасне" (Житомир,  9-11 вересня 1993).
2.	Міжнародна краєзнавча конференція "Велика Волинь: минуле і сучасне" (Хмельницький-Ізяслав-Шепетівка, 14-16 жовтня 1994 р.).
3.	Всеукраїнська науково-краєзнавча конференція "Звягель древній і вічно молодий" (Новоград-Волинський, 13-16 вересня 1995р. ).
4.	Наукова краєзнавча конференція "Горошківщина крізь призму століть" (Володарськ-Волинський- Житомир,  28-30 вересня 1995 р.).
5.	Всеукраїнська конференція "Малинщина у просторі і часі" (25-27 вересня 1996 р. , Малин).
6.	Перша Всеукраїнська конференція «Теоретичні та прикладні аспекти соціоекології» (7-11   жовтня 1996 р. , Львів).
7.	Международное совещание «Проблемы гидробиологии континентальных вод и их малакофауна» (18-21 ноября 1996 г, Санкт-Петербург, Россия).
8.	Научная конференция «Актуальные вопросы теоретической и прикладной трематодологии и цестодологии» (Москва, Россия, 24-25 сентября 1997 г.).
9.	2 з’їзд гідроекологічного товариства України (Київ, 27-31 жовтня 1997 р.).
10.	Всеукраїнська науково-практична конференція спеціалістів та студентської молоді “Сучасні погляди з популяризації природничих наук” (Полтава, 9-10 квітня 1998).
11.	Международная научно-практическая конференция "Экология городов и рекреационных зон".(25-26 июня 1998, Одесса).
12.	World Congress of Malacology, Washington. (25-30 July 1998, Chicago, USA).
13.	Международная научно-практическая конференция "Вода и здоровье –98» (15-18 сентября 1998г., Одесса).
14.	Международная научная конференция «Современные проблемы изучения, использования и охраны природных комплексов Полесья» (22-25 сентября 1998, Минск, Республика Беларусь).
15.	4 Міжнародна конференції «Екологія і освіта питання теорії та практики» (Черкаси, 8-10 жовтня 1998).
16.	Четвертое (тринадцатое) совещание по изучению моллюсков (наземных, пресноводных, морских) “Моллюски. Проблемы систематики, экологии и филогении” (/Санкт-Петербург, 27-28 октября 1998г.). 
17.	Науково-практична конференція паразитологів (3-5 листопада 1999р., м. Київ).
18.	3 Всеукраїнська науково-практична конференція студентів, аспірантів та молодих вчених «Екологія. Людини. Суспільство» (11-12 травня 2000 р. , м. Київ).
19.	Всеукраїнська наукова конференція "Екологічна наука і освіта в педагогічних вузах України" (Умань, 11-12 травня 2000 р.).
20.	4 Міжнародний медичний конгрес студентів і молодих вчених (11-13 травня 2000р, Тернопіль).       
21.	Всеукраїнська зоологічна конференція “Зоологічні дослідження в Україні на межі тисячоліть” (Кривий Ріг, 2001). 
22.	4 Міжнародна науково-практична конференція студентів, аспірантів та молодих вчених “Екологія. Людина. Суспільство” (15-17 травня 2001). 
23.	ІІІ Зїзд Гідроекологічного товариства України (Тернопіль, 25-28 вересня 2001 р.).
24.	XVIII Krajowe Seminarium Malakologiczne (Szczecin-Lubin, 24-26 kwietnja 2002).
25.	5 Міжнародної науково-практичної конференції студентів, аспірантів та молодих вчених “Екологія. Людина. Суспільство” (13-15 травня 2002 р., м.Київ).
26.	Міжнародна наукова конференція “Молюски. Основні результати, проблеми та перспективи досліджень” (13-15 травня 2002 р., Житомир).
27.	Міжнародна науково-практична конференція студентів, аспірантів та молодих вчених “Крок у майбутнє” (25-28 травня 2002 р., м.Київ)
28.	2 Международная научно-практическая конференция «Тяжелые металлы, радионуклиды и элементы биофилы в окружающей среде» (Казахстан, Семипалатинск, 18 октября 2002 г.).
29.	Міжнародна науково-практична конференція “Динаміка наукових досліджень” (28 жовтня-4 листопада 2002 року м.Дніпропетровськ)
30.	6 Міжнародна науково-практична конференція "Наука і освіта 2003". (20-24 січня 2003 р., Дніпропетровськ-Донецьк-Харків). 
31.	Ювелійна наукова конференція студентів, аспірантів та молодих вчених,“Біорізноманіття. Екологія. Адаптація” (28 березня-1 квітня 2003р., м. Одеса).
32.	Конференція молодих вчених "Проблемы глобальной и региональной экологии" (31 березня-4квітня 2003р., Росія, Екатеринбург).
33.	Міжнародна конференція студентів і молодих вчених "Екологічні проблеми міст і промислових зон: шляхи їх вирішення" (11-13 квітня 2003 року, м. Львів).
34.	Всеукраїнська науково-практична конференція "Гідробіологія, іхтіологія та радіобіологія" (24 квітня 2003 р., м. Дніпропетровськ).
35.	Міжнародна науково-практична конференція"Україна наукова 2003" (16-20 червня 2003 року, Дніпропетровськ-Іавно-Франківськ).
36.	Наукова конференція, присвячена 80-річчю Канівського природного заповід"Роль природно-заповідних територій у підтриманні біорізноманіття" (Канів, 9-11 вересня 2003 р.).
37.	7 Міжнародна науково-практична конференція "Наука і освіта 2004" (10-25 лютого 2004 р., .Дніпропетровськ).
38.	Міжнародна науково-практична конференція “Екосистемні і морфоеволюційні дослідження молюсків” (Житомир, 13-15 травня 2004р.).
39.	4 Международная научно-рпактическая конференция, посвящена 125-летию со дня рождения академика К.И.Скрябина и 70-летию кафедры медицинской биологии и общей генетики Витебского государственного медицинского университета "Современные проблемы общей, медицинской и ветеринарной паразитологии" (Витебск, Беларусь, 6-7 июня 2004 г.).
40.	Международная научная конференция “Моллюски северо-восточной Азии и северной Пацифики: биоразнообразие, экология, биогеография и история фауны “ (Владивосток, Россия, 4-6 октября 2004 г).
41.	3 Международная научно-практическая конференция "Тяжелые металлы, радионуклиды и элементы-биофилы в окружающей среде" (7-9 октября 2004 года, г.Семипалатинск, Казахстан). 
42.	VIII International Congress on Medical and Applied Malacology (Мехіко, Мексика, 10-13 листопада 2004 р.). 

Наукові зв’язки підтримує з наступними установами:
-	University of Silesia Faculty of Biology & Environmental Protection, Dept. of Hydrobiology (Katowice, Poland),
-	Інститут рибного господарства НАН України (м.Київ),
-	Інститут екології рослин і тварин Уральського відділення Російської Академії наук (Єкатеринбург, Росія),
-	Белгородський державний університет (Белгород, Росія), 
-	Самаркандський державний університет, кафедра екології і охорони фауни (Самарканд, Узбекистан),
-	Інститут зоології НАН України (Київ, Україна),
-	Інститут гідробіології НАН України (Київ, Україна),
-	Інститут біології південних морів НАН України та його Одеський філіал (Одеса, Севастопіль, Україна), 
-	Державний природознавчий музей НАН України (Львів, Україна),
-	Київський національний університет імені Т.Г.шевченка (м.Київ)
-	Тернопільський державний педагогічний університет.

ЯНОВИЧ ЛАРИСА МИКОЛАЇВНА
Доцент кафедри зоології

Біографічні дані. Народилась 13 лютого.1972 р. у Житомирі. У 1990 р. закінчила з червоним дипломом Житомирське базове медичне училище за спеціальністю “Сестринська справа”. У 1995 році закінчила з відзнакою природничий факультет Житомирського державного педагогічного інституту ім. І.Я.Франка за спеціальністю “Біологія та хімія”. У 1998 році закінчила аспірантуру за спеціальністю “Зоологія” при природничому факультеті Житомирського державного педагогічного інституту ім. І.Франка. Під час навчання в аспірантурі отримала грант Соросівського аспіранта. 
Основні етапи педагогічної та науково-педагогічної діяльності у вищих закладах освіти III-IV рівня акредитації:
-	1998-2000 рр. – асистент кафедри зоології Житомирського педагогічного університету ім. І.Франка,
-	2000-2001 рр. – старший викладач кафедри зоології Житомирського педагогічного університету ім. І.Франка,
-	з 2001 р. і дотепер - доцент кафедри зоології Житомирського університету ім. І.Франка,
-	2001-2004 рр. – заступник декана природничого факультету  Житомирського педуніверситету.
-	З 2004 р. декан факультету довузівської підготовки Житомирського університету ім. І.Франка.
Стаж педагогічної роботи у вищих закладах освіти III-IV рівня акредитації – 6 років, у тому числі у Житомирському державному університеті – 6 років.
Кандидат біологічних наук з 1998 р. Дисертацію захистила у вересні 1998 р.в спеціалізованій раді Інституту зоології ім. І.І. Шмальгаузена НАН України. У 2002 р. присвоєно вчене звання доцента. Лауреат премії Президента України для молодих вчених 2003р. за наукову працю “Токсикологічний пресинг на прісноводні малакоценози” У 2004 р нагороджена знаком “Відмінник освіти України”.
Брала участь у виконанні наукової держбюджетної теми ”Вплив полютантів на поведінкові особливості, макроструктуру та фізіолого-біохімічні показники різних тканин та органів молюсків”, з 2003 р.є одним з виконавців  наукової теми “Прісноводні молюски в системі біомоніторингу”. 
Розробила та читає курс “Біогеографія”, лабораторний практикум з “Зоології хребетних”. Керує написанням курсових  та дипломних робіт. Під її керівництвом працює наукова студентська проблемна група. Бере участь у науково-організаційній роботі кафедри та методичному забезпечені навчального процесу. Янович Л.М. є співавтором навчального посібника, рекомендованого Міністерством освіти і науки України, має кілька методичних рекомендацій для студентів ЖДПУ з зоології хребетних. 

Основний напрямок наукових досліджень: вивчення фауни, систематики, екології, репродуктивних циклів прісноводних молюсків, особливо – родини перлівницевих (Bivalvia, Unionidae). 

Тематика наукової роботи: Останнім часом основна увага  приділяється дослідженню впливу токсикантів органічної природи на двостулкових молюсків родини перлівницевих.

Мета роботи: дослідити репродуктивних циклів перлівницевих Центрального Поліся. Дослідити особливості впливу токсикантів органічної природи на різноманітні аспекти процесів життєдіяльності прісноводних молюсків. У зв’язку з цим необхідно було вирішити такі завдання:
1.	Уточнити склад фауни перлівницевих Центрального Полісся.
2.	З’ясувати статевий та віковий склад популяцій цих молюсків.
3.	Оцінити індивідуальну абсолютну плодючість видів перлівницевих.
4.	Встановить вплив сезонних змін на функціонування репродуктивної системи, визначити строки нересту різних видів перлівницевих.
5.	Проаналізувати особливості впливу деяких абіотичних і біотичних природних чинників (температури, швидкості течії, трематодної інвазії) на статевий цикл молюсків.
6.	Висвітлити вплив антропічних чинників (токсикантів) на процеси гаметогенезу перлівницевих.
7.	Дослідити особливості впливу токсикантів органічної природи на різноманітні аспекти процесів життєдіяльності перлівницевих.

Актуальність дослідження. Популяції перлівницевих (Unionidae) на Центральному Поліссі нерідко характеризуються досить високими значеннями чисельності та щільності населення, відіграючи чималу роль у кругооберті речовин та енергії у водних екосистемах. Ці молюски відзначаються високою фільтраційною активністю, через що мають велике значення у процесах біологічного очищення природних вод (Жадин, 1952 та ін.). Вони є регуляторами йонного складу води (Стадниченко, 1984). Не менш важливе їх значення й як індикаторів рівня сапробності та токсобності водойм, вмісту різних мікроелементів, молекул токсикантів, радіонуклідів, в тому числі й стронцію - 90. Накопичення останнього використовується для визначення загального рівня радіаційного забруднення тих чи інших акваторій. Перлівницеві тісно пов’язані топічними, трофічними та форичними зв’язками з іншими гідробіонтами. У природних водоймах перлівницеві споживаються рибами та водоплавними птахами. Населення України майже на всій її території використовує молюсків для підгодівлі свійських тварин та домашніх птахів. Черепашки перлівницевих є джерелом перламутрової сировини. Ці молюски виявлені як облігатні проміжні живителі трематод, дефінітивні стадії яких паразитують у риб (Маркевич, 1951). Нарешті, перлівницеві - це єдина група молюсків, личинки яких (глохідії) паразитують на рибах.
	Все вищезгадане свідчить про велику актуальність дослідження перлівницевих і, в першу чергу, особливостей їх біології. Однак дотепер статеві цикли цих тварин в Україні, в тому числі і в умовах Центрального Полісся, залишаються майже не вивченими. В літературі містяться нечисельні та фрагментарні відомості, що стосуються цього питання (Иванчик, 1967-1970; Стадниченко, 1984). До того ж, за останні два десятиліття систематика перлівницевих зазнала істотного перегляду (Старобогатов, 1977; Стадниченко, 1984), тому з більш ранніх робіт неможливо бути впевненим, які саме види досліджувалися авторами. Відсутні тривалі спостереження за станом гонад цих тварин на всіх стадіях їх репродуктивного циклу.

Найважливіші результати наукової роботи

Фауністична характеристика перлівницевих Центрального Полісся
	
За нашими даними фауна молюсків родини Unionidae на Центральному Поліссі нараховує 16 видів, 5 родів, що належать до трьох підродин - Unioninae, Pseudanodontinae, Anodontinae. Перелік їх представлено в нижченаведеному систематичному списку, складеному на основі власних результатів. 

Систематичний список Unionidae 
Центрального Полісся

Родина Unionidae Rafinesque, 1820
Підродина Unioninae Rafinesque, 1820	
Рід Batavusiana Bourguignat in Locard, 1898	
Підрід Batavusiana Bourguignat in Locard, 1898	
B. nana carnea (Kster, 1878)
B. fuscula fuscula (Rossmaessler, 1836)
B. musiva gontieri Bourguignat, 1881
B. irenjensis (Kobelt, 1912)	
Рід Unio Philipsson, 1788	
Підрід Tumidusiana Bourguignat in Locard, 1898	
U. tumidus falcatulus Drout, 1881
U. conus boristhenicus Kobelt, 1879	
Підрід Unio (s. str.)	
U. rostratus rostratus (Lamarck, 1819)
U. rostratus gentilis Haas, 1911
U. pictorum ponderosum Spitzi in Rossmaessler, 1844
U. limosus graniger Ziegler, 1847	
Підродина Pseudanodontinae Jaeckel, 1962	
Рід Pseudanodonta Bourguignat, 1876	
P. complanata complanata (Ziegler in Rossmaessler, 1835)	
Підродина Anodontinae Rafinesque, 1820	
Рід Anodonta Lamarck, 1799	
A. zellensis micheli Modell, 1945
A. cygnea (Linn, 1758)
A. stagnalis (Gmelin in Linn, 1791)	
Рід Colletopterum Bourguignat, 1880	
Підрід Piscinaliana Bourguignat, 1880	
C. piscinale falcatum (Drout, 1881)	
Підрід Ponderosiana Bourguignat, 1880	
C. ponderosum rumanicum Bourguignat, 1880	

	В Україні поширені 4 види молюсків з роду Batavusiana. Це B.nana, B. musiva, B. fuscula та B. irenjensis (Стадниченко, 1984). Всі ці види були зазначені для території Українського Полісся в літературі (Eichwald, 1830; Радкевич, 1878; Bakovski, 1892; Стадниченко, 1979; А.П.Стадниченко, Ю.А.Стадниченко, 1984). Вони ж виявлені нами і в межах Центрального Полісся, причому B.irenjensis вказана для зазначеного терену вперше. За нашими спостереженнями з молюсків роду Batavusiana на Центральному Поліссі найбільш поширений B.fuscula (зустрічальність його становить 12%), а B.nana, B.musiva та B.irenjensis зустрічаються рідше (зустрічальність їх становить 8,5, 5 та 2% відповідно) (таб. 1,2).
	З водойм України відомо 6 видів Unio: U.conus, U.tumidus, U.rostratus, U.pictorum, U.limosus, U.mulleri (Eichwald, 1830; Krynicki, 1837; Полянский, 1932; Ролл та ін., 1936; Коротун, 1936; Белінг, 1936; Здун, 1961; Коненко та ін., 1961; Полищук, 1964; Иванцив, 1975; Стадниченко, 1984 та ін.). Для Українського Полісся до останнього часу з них зазначено було 5 (окрім U.mulleri) (Поліщук та ін., 1978; А.П.Стадниченко, Ю.А.Стадниченко, 1984). Усі вони виявлені нами на Центральному Поліссі. З Unionidae тут найчастіше виявляються U.rostratus, U.conus, U.tumidus і U.pictorum (зустрічальність їх становить 59, 44, 19, 12% відповідно). Слід відмітити, що U.r.gentilis, який 10-20 років тому був досить поширеним на досліджуваному терені, зараз став досить рідкісним (зустрічальність 7%). U.limosus взагалі представлений у наших зборах лише поодинокими екземплярами (зустрічальність 2%).
	У водоймах України поширені 3 види роду Pseudanodonta - P.complanata, P.elongata, P.kletti (Jelski, 1863; Радкевич, 1878; Путь, 1956; Стадниченко, 1984). Фауна псевданодонт Центрального Полісся, за матеріалами наших досліджень, включає єдиний вид - P.complanata, котрий виявляється досить рідко і переважно поодинокими екземплярами (зустрічальність 2%). Зазначений раніше для цієї території (Стадниченко, 1984) P.kletti в наших зборах відсутній.
	З підродини Anodontinae в Україні зустрічаються представники двох родів - Anodonta і Colletopterum. Рід Anodonta представлений на теренах України 3 видами - A.stagnalis, A.zellensis та A.cygnea (Eichwald, 1830; Krynicki, 1837; Jelski, 1863; Коротун, 1936; Здун, 
1961; Коненко та ін., 1961; Стадниченко, 1984 та ін.). Всі вони відмічені нами на Центральному Поліссі. З них тут найбільш поширеним є A.zellensis (зустрічальність 8,5%). Рід Colletopterum представлений в Україні 4 видами - C.piscinale, C.minimum, C.ponderosum, C.subcirculare. На Центральному Поліссі, як і в інших ділянках Українського Полісся, виявлено лише 2 з них - це C.piscinale та C.ponderosum (зустрічальність 46 та 20% відповідно).
	Загалом нами обстежено 59 місць збирання матеріалу (табл. 1,2). Зібраний матеріал дозволяє провести порівняння фаун басейнів головних річок Центрального Полісся (Тетерева, Ужа, Уборті, Случі) за допомогою індекса подібності Чекановського-С’єренсена (Песенко, 1982) (таб. 3).
	Здійснені нами розрахунки виявляють високий ступінь подібності фаун перлівницевих басейнів річок, що несуть свої води до Прип’яті, - Ужа, Уборті, Случі (індекси Чекановського-С’єренсена 41-49%), що можна пояснити однотипністю гідрологічних та гідрохімічних характеристик їх вод. Ступінь малакофауністичної подібності річок, що впадають у Прип’ять, і Тетерева, що несе свої води у Дніпро, дещо нижча (індекс Чекановського-С’єренсена 33-36%).
Фауна перлівницевих кожного з басейнів річок Центрального Полісся представлена 10-12 видами. Аналіз видового складу показав, що молюски родів Unio, Colletopterum та Anodonta досить рівномірно поширені по усьому цьому терену. Молюски ж з родів Batavusiana і Pseudanodonta більш приурочені до басейнів річок півночі Полісся - Ужа, Уборті та Случі. Представлена сукупність порівнянь дозволяє заключити, що фауна перлівницевих різних регіонів Центрального Полісся має деякі відмінності, що може бути зумовлене відмінностями гідрологічного та гідрохімічного режимів водойм 
басейнів Прип’яті та Тетерева (Поліщук та ін., 1978).
За своєю зоогеографічною характеристикою всі види перлівницевих, знайдених на Центральному Поліссі, є широкорозповсюдженими. Види родів Batavusiana, Unio, Pseudanodonta поширені по всій Європі, а представники родів Anodonta та Colletopterum відомі також у Сибіру. Слід відмітити, що види родів Batavusiana та Pseudanodonta не утворюють єдиного фауністичного комплексу. Отже причини їх нерівномірного поширення у вивченому регіоні слід шукати в екологічних умовах.

Розмноження перлівницевих в умовах Центрального Полісся

Віковий та статевий склад популяцій перлівницевих
В популяціях поліських перлівницевих співвідношення особин різних статей рідко становить близько 1:1. У більшості випадків кількість самців трохи більша, ніж самок. Однак буває, коли самки у кількісному відношенні переважають над самцями. У популяціях U.r.rostratus і P.complanata з Уборті це переважання незначне - 0,92:1 та 0,83:1, в той час як у популяціях B.musiva (Случ) та A.cygnea (ставок, с.Гришківці) кількість самок майже вдвічі більша за кількість самців.
Аналіз вікового складу зібраних молюсків, показав, що серед Batavusiana, Unio та Pseudanodonta з ріпалі переважають 3-6-річні, а у Anodonta і Colletopterum здебільшого - 2-4-річні особини. Ювенільні особини приурочені до більших глибин (2,5-5 м).
За літературними відомостями в умовах України перлівницеві досягають статевої зрілості здебільшого на 3-4-му році життя (Стадниченко, 1984), причому Unio і Batavusiana починають розмножуватись дещо в молодшому віці порівняно з Anodonta і Pseudanodonta. Так, у водоймах Карпат і Передкарпаття (басейни Дністра, Пруту, Сирета), за Г.С.Іванчиком (Иванчик, 1967-1970), U.pictorum і U.tumidus стають статтевозрілими в 2-3-річному, B.musiva у 2-річному віці, а A.cygnea та C.piscinale - на 3-4 році життя. На Центральному Поліссі, за нашими спостереженнями, в 
залежності від температурних умов місць існування перлівницеві досягають статевої зрілості в різному віці. На півночі Центрального Полісся, де річки нерідко набувають характеру гірських всі молюски починають розмножуватись в 3-4-річному віці (гонади у них формуються на кінець другого - початок третього року життя). Unio з більш теплих водойм центральної та південної частини Центрального Полісся, як і Anodonta та Colletopterum починають, розмножуватись в 2-3-річному віці, а формування статевих залоз починається у них на кінець першого - початок другого року життя. Однак нерідко іще у дворічних особин марсупіальні кишені півзябер на 1/2-3/4 заповнюються яйцями.
Перебіг процесів гаметогенезу у представників різних родів Unionidae на Центральному Поліссі
Рід Batavusiana
Підрід Batavusiana
	B.fuscula (Уборть, с.Кишин). Перша стадія зрілості гонад (початок гаметогенезу) у цього молюска триває з середини січня до середини березня. В цей час в ацинусах гонад у самок переважають оогонії, зрідка виявляються дрібні ооцити, а у самців - сперматогонії та інколи сперматоцити. В порожнинах ацинусів самок зрідка зустрічаються пусті оболонки, що залишилися від резорбованих ооцитів. Стінки ацинусів, як правило, сильно потовщені за рахунок розростання герменативного епітелію. Активний гаметогенез (II стадія) спостерігається з середини березня до середини квітня. В ацинусах самок досить багаточисельні ооцити, котрі своєю широкою основою прилягають до їх стінок. Порожнини ацинусів більш-менш вільні, однак, в них все ще виявляються оболонки резорбованих статевих клітин. В ацинусах самців в цей період реєструються клітини, котрі перебувають на різних стадіях сперматогенезу. Лише зрідка спостерігається невелика кількість зрілої сперми. Для III стадії (переднерестової) характерні сильно збільшені, без порожнин, ацинуси. Вони щільно прилягають один до одного і заповнені ооцитами максимальних розмірів. Стінки ацинусів настільки потоншені, що ледве розрізняються. Ооцити з’єднані з ними “ніжками”. Відомо (Мотавкин, Вараксин, 1983), що в цитоплазмі ооцитів в період їх росту розвивається густа мережа мікротрубочок, яка утворює їх транспортну систему. Ці трубочки через цитоплазматичну ніжку зв’язують ооцит з стінкою гонади. По системі цих трубочок трофічний матеріал з гемолімфи надходить в усі ділянки цитоплазми статевої клітини, що росте. В гонадах самців в цей час переважають зрілі сперматозоїди, орієнтовані хвостовими частинами до центру ацинусів. Ця стадія реєструється з середини квітня до середини травня.
	У середині травня молюски починають нереститися. В цей час у 60% самок відмічається зяброва “вагітність”. В марсупіях містяться яйця перших кладок. Зменшення відносного числа “вагітних” самок (до 27%), зареєстроване нами в кінці місяця, свідчить про масовий вибій глохідіїв. Потім число “вагітних” самок знову поступово зростає і наприкінці першої декади червня воно сягає 67%. Тепер в марсупіях наявні не лише яйця, а й сформовані глохідії. Напевне, в цей час у частини молюсків відбувається друге відкладання яєць, а у тих, що тільки мігрували з глибини ближче до берега, - перше. Ацинуси в цей час майже повністю спустошені. В кінці червня “вагітні” самки вже не зустрічаються. В їх ацинусах відмічається велика кількість пустих оболонок резорбованих статевих клітин (нульова (післянерестова) стадія). Потім стінки ацинусів поступово починають потовщуватись, і процеси гаметогенезу поновлюються. Однак нового відкладання яєць не відбувається. У середині серпня гонади виповнені великими зрілими яйцеклітинами, які  поступово, але дуже повільно, резорбуються. Ацинуси оточуються амебоцитами, що мігрують в їх порожнини і резорбують статеві продукти. Спустошеними ацинуси виявляються лише на початку січня. Процеси гаметогенезу у самців відбуваються аналогічно. Впродовж року в гонадах самців поряд з звичайними сперматозоїдами виявляються багатоклітинні “кулі”. 
	Отже, на Центральному Поліссі Batavusiana лише двічі відкладають яйця, а наступні їх порції резорбуються. Це вірогідно викликане тим, що реофільні Batavusiana приурочені до півночі Центрального Полісся, де річки нерідко набувають характеру гірських. Вода  в них прогрівається повільно, тому молюски вступають у нерестову стадію поступово (число вагітних самок в популяції так і не досягає 100%) і встигають лише двічі відкласти яйця. Восени температура води знижується, через що дозрілі на цей час статеві клітини не використовуються, а повільно резорбуються.
	У інших видів Batavusiana на Центральному Поліссі процеси гаметогенезу відбуваються без суттєвих відмінностей.
Рід Unio
Підрід Tumidusiana
	U.conus (Тетерів, с.Тетерівка). Дослідженням тимчасових і постійних гістологічних препаратів з’ясовано, що перша стадія зрілості гонад (початок гаметогенезу) у цього молюска настає в середині лютого. На самому початку березня гонада переходить в другу стадію зрілості - активний гаметогенез. Ооцити масово вступають в стадію росту. Вони розташовуються вздовж стінок ацинусів, сполучаючись з ними широкою основою. По мірі росту ооцити набувають грушеподібної форми і виходять у порожнини ацинусів. Стінки останніх сильно стоншуються, хоча самі ацинуси при цьому збільшуються в розмірах. На початку квітня гонада переходить в третю стадію (переднерестову). Ооцити, діаметр яких в 10-15 разів перевищує такий оогоніїв, лежать в порожнині ацинусів, з’єднуючись з їх стінкою тонкою цитоплазматичною ніжкою. Перед нерестом ацинуси досягають своїх максимальних розмірів. В цей час вони щільно прилягають один до одного. У перших числах травня починається нерест. У середині місяця кількість “вагітних” самок досягає 100% і залишається на цьому рівні майже до середини червня. В цей час у марсупіях молюсків виявляються і щойно відкладені яйця, і зрілі, сформовані глохідії. Напевне в цей час включаються у нерест молюски, які нещодавно мігрували з глибини на мілководдя і не брали участь в першому нересті. У решти ж тварин починається другий нерест. На початку липня у 20% самок реєструється новий (другий) пік зябрової “вагітності” (третя кладка). однак ця кладка неповноцінна, поскільки марсупії лише частково заповнюються яйцями. У кінці цього місяця “вагітні” самки вже не виявляються. Гонади їх переходять в нульову (післянерестову) стадію. Спочатку стінки ацинусів потовщуються за рахунок розростання герменативного епітелію, через що створюється таке враження ніби знову має початися гаметогенез. Однак ріст статевих клітин швидко припиняється. Ацинуси оточуються скупченнями амебоцитів. У подальшому амебоцити проникають всередину ацинусів, де швидко резорбують і фагоцитують невикористанні статеві продукти. На початку вересня ацинуси виявляються порожніми і лише вздовж їх стінок де-не-де спостерігається невелика кількість дрібних статевих клітин. У такому стані гонада залишається до середини лютого.
	Зміни, що відбуваються в гонадах самок, синхронні змінами у гонадах самців.
	Розмноження іншого представника підроду Тumidusiana - U.tumidus на Центральному Поліссі відбувається без суттєвих відмінностей  від такого U.conus (Янович, Стадниченко, 1996). Д.П.Синявичене (1988), котра спостерігала велику кількість крупних ооцитів в гонадах U.tumidus Philipsson (з назви виду видно, що авторка мала справу зі збірним видом), добутих наприкінці жовтня з оз.Дрингис (Литва), вважає, що ці клітини “консервуються” в гонадах і вибиваються весною. Це докорінно протирічить як нашим спостереженням, так і відомостям, що належать іншим авторам (Львова, Макарова, 1990). Гістологічне дослідження гонад U.tumidus впродовж року  показало, що всі статеві клітини. котрі не вибиваються, резорбуються до початку нового гаметогенетичного циклу.
Підрід Unio
	U.r.rostratus (Тетерів, с.Тетерівка). У першу стадію зрілості гонада цих молюсків вступає в середині лютого. У цей час в їх ацинусах все іще зустрічаються не резорбовані статеві клітини. Однак у полі зору багато і порожніх оболонок, що залишилися від ооцитів, з яких вже вилився через мікропіле або все іще продовжує виливатися вміст. На цьому фоні починається поновлення процесів гаметогенезу/  На початку березня у цих молюсків реєструється друга стадія грілості гонад, тривалість якої становить близько місяця. У перших числах квітня гонада переходить у III стадію зрілості, а через місяць починається нерест, і третя стадія зрілості гонад змінюється ІV (нерестовою). Нерест у цього молюска дуже дружний. У середині травня зяброва “вагітність” за рахунок першої яйцекладки реєструється у 100% самок. На початок червня кількість таких тварин становить близько 50% (перша та друга яйцекладки), а на початок липня - всього лише 10% (друга, а можливо також і третя яйцекладки). Наприкінці липня “вагітні” особини вже не виявляються. Гонада самок переходить в післянерестову стадію. У видів підроду Unio остання перебігає досить своєрідно. Через асинхронність гаметогенезу після закінчення нересту відбуваєтьсядозріваннянових статевих клітин. Гонада знову заповнюється статевими продуктами (рис. 34є), однак, вибою їх не відбувається, і ооцити поступово резорбуються. Процес цей досить тривалий: він продовжується всю осінь і майже всю зиму в гонадах виявляються у великій кількості крупні ооцити, котрі поступово резорбуються. Нові ж статеві клітини в цей період не утворюються (Янович, 1997).
	Подібні стадії зрілості проходить у свому розвитку і гонада самців. Строки настання та завершення у них стадій зрілості гонад співпадають із такими у самок.
	У інших представників підроду Unio процеси гаметогенезу і нерест відбуваються аналогічно з незначним коливанням (1-2 тижні) строків початку і кінця нересту в залежності від температурного режиму водойм. Так, у U.r.rostratus (Тетерів, с.Бондарці), де весною через невелику глибину і слабку проточність річки температура води підвищується досить швидко, молюски починають нереститися на 2 тижні раніше порівняно з особинами цього ж виду, але зібраними на іншій ділянці Тетерева (с.Тетеревка). Остання є більш глибокою та швидкотекучою ділянкою річки, яка відповідно і прогрівається повільніше. В середині квітня у 54% самок з бондарцівської ділянки Тетерева відмічається зяброва “вагітність”. У середині травня такі самки домінують, однак, їх кількість так і не досягає 100% (максимальна кількість “вагітних” самок не перевищує 86%). Потім кількість таких самок зменшується і в середині липня “вагітність” реєструється всього лише у 50% самок. Це, на нашу думку, споводоване швидким та різким підвищенням температури води, через що не всі самки виявляються готовими до нересту. Другій пік зябрової “вагітності” зумовлений скоріше всього тим, що в цей час починають нереститися ті молюски, які не брали участі в першому нересті, а також ті, у яких йде друге відкладання яєць. У середині червня нерест закінчується. Однак крупні невикористані ооцити виявляються в гонадах молюсків ще в січні, бо резорбуютьсся вони надзвичайно повільно. Така своєрідність нульової стадії зрілості гонад у видів підроду Unio суттєво відрізняє їх від видів підроду Tumidusiana, у яких гонада спустошується вже в серпні. Встановлені відмінності в протіканні нульової стадії в гонадах молюсків підродів Unio та Tumidusiana є додатковим біологічним критерієм їх таксономічного статусу.
	Цікавим, на нашу думку, виявилося і те, що серед U.r.rostratus бондарцівської ділянки Тетерева 1,5% особин є гермафродити. Гонади таких молюсків представлені оранжево-жовтими жіночими та блідо-жовтими чоловічими ацинусами, що нерегулярно чергуються. Дозрівання статевих продуктів в них здійснюється синхронно .

Рід Colletopterum
	C.ponderosum (Гуйва, х.Довжик). вивченням гістозрізів гонад з’ясовано, що перша стадія їх зрілості (початок гаметогенезу) у цього молюска триває з кінця лютого до середини червня. Впродовж цього проміжку часу в ацинусах гонад самок переважають оогонії, зрідка - дрібні ооцити. Порожнини ацинусів вільні . Активний гаметогенез (II стадія) виявляється з другої половини червня до кінця липня. В ацинусах самок виявляються чисельні ооцити, які широкою основою прилягають до їх стінок . Останні по мірі дозрівання статевих продуктів все більше стоншуються. Порожнини ацинусів іще вільні. Міжацинарної сполучної тканини стає все менше. Для третьої стадії (переднерестової) характерні сильно збільшені й позбавлені порожнин ацинуси, що щільно прилягають один до одного. Вони заповнені ооцитами, котрі на цей час досягли максимальних розмірів. Стінки ацинусів настільки стоншені, що ледве розрізняються, ооцити з’єднані з ними за допомогою “ніжок”. Ця стадія реєструється з кінця липня до кінця серпня.
	Нерест у колетоптерумів починається з кінця серпня. Можливо, сигналом для його початку є зниження температури води. Кількість самок із зябровою “вагітністю” і з ембріонами на ранніх стадіях розвитку постійно зростає. В середині вересня зяброва “вагітність” спостерігається у 100% самок. У них здуті зовнішні півзябри мають жовте забарвлення, характерне для зрілих статевих продуктів. На цей час припадає ІV (нерестова) стадія зрілості гонад. У вересні в марсупіях локалізовані ембріони, які знаходяться на стадії закладки провізорної мушлі, або ж сформованих аберантних личинок - глохідіїв. З жовтня по березень марсупії звичайно заповнені інвазійними глохідіями, вибій яких здійснюється у кінці березня. Нульова (післянерестова) стадія зрілості гонад триває з початку вересня до кінця лютого. Ацинуси за цей час майже повністю спустошуються. Лише зрідка в них зустрічаються небагаточисельні генеративні клітини на різних стадіях дегенерації. У порожнинах ацинусів виявляються скупчення фагоцитів. які дезорбують продукти розпаду яйцеклітин. На кінець нульової стадії стінки ацинусів спадаються і стають складчастими.
	Зміни, що відбуваються в гонадах самців, синхронні таким у гонадах самок (Янович, Стадниченко, 1996).
	У C.ponderosum та C.piscinale з інших пунктів збору перебіг процесів гаметогенезу відбувається аналогічно  при незначному коливанні строків (на 1-2 тижні) початку нересту та вибою глохідіїв в залежності від гідрологічних умов в місцях перебування цих тварин.
Рід Anodonta
	A.cygnea (ставок, с.Гришківці). Гаметогенез починається у кінці лютого. Ацинуси в цей час дрібні, хоча стінки їх дуже потовщені. В ацинусах спостерігаються поодинокі оогонії, однак, їх кількість поступово збільшується. У другій половині березня (з початком скресання водойм) беззубки вибивають глохідії з марсупіїв. У середині червня їх гонади переходять у другу стадію зрілості . Розміри ацинусів значно збільшуються через ріст ооцитів. У процесі росту ооцити виходять у порожнини ацинусів, зберігаючи, однак, зв’язок з їх стінками.
	Третя стадія зрілості гонад (переднерестова) настає звичайно наприкінці липня. У цей час розміри ацинусів ще більше зростають. Збільшуються й ооцити. Частина їх вільно лежить у порожнинах ацинусів .
	Нерест (ІV стадія) починається в середині серпня . Кількість вагітних самок зростає, і в середині вересня зяброва “вагітність” реєструється вже у 100% самок. У марсупіях на цей час як правило, зародки знаходяться на стадії провізорної мушлі. До кінця вересня у марсупіях виявляються сформовані глохідії. Одразу після вибою статевих продуктів відмічається нульова стадія розвитку гонад. Хоча стінки ацинусів дещо потовщуються, нові статеві клітини не дозрівають. Ацинуси майже спустошені, їх порожнини заповнюються амебоцитами, що резорбують невикористані яйцеклітини .
	Аналогічно самкам йдуть процеси гаметогенезу й у самців. В цій популяції 3,4% особин гермафродити , в чоловічійі жіночій частинах гонади процеси гаметогенезу перебігають синхронно.
	У A.stagnalis з іншого пункту збору (ставок, с.Карпівці) строки вибою глохідіїв такі ж, як і у A.cygnea. А у A.zellensis зі Случі (смт.Миропіль) ця фенодата запізнюється на 2 тижні, що споводоване більш швидкою течією в біотопі, заселеному цим молюском, і відповідно повільнішим прогріванням води навесні.
Рід Pseudanodonta
P.complanata (Уборть, с.Кишин). Гаметогенез (І стадія) починається з середини лютого. На цей час ацинуси ще дрібні, однак, в них поступово збільшується кількість оогоніїв . У середині березня-на початку квітня здійснюється вибій глохідіїв. Перша стадія зрілості гонад у псевданодонти триває досить довго, і тільки в середині червня гонада переходить в другу стадію зрілості (активний гаметогенез). Починається ріст ооцитів. Вони неправильної форми і широкою своєю основою прилягають до стінок ацинусів. Останні в цей період збільшуються в розмірах. Сполучної тканини між ними стає все менше й менше. У середині липня настає переднерестова стадія . Характерним для неї є те, що досить великі ооцити заповнюють собою всю порожнину гонад. Більшість з них на цей час втрачає зв’язок з стінкою. У середині серпня починається нерест (ІV стадія), який триває близько двох тижнів . У цей час уся гонада заповнена крупними ооцитами, котрі вільно лежать в порожнинах ацинусів. Самі ацинуси великі, а стінки їх тонкі.  У середині вересня в марсупіях починають зустрічатися сформовані глохідії. Однак аж до початку листопада в гонадах спостерігається досить багато великих дозріваючих ооцитів, які не вибиваються і пізніше поступово резорбуються. Лише в середині січня ацинуси майже пусті. Саме у цьому й полягає особливість перебігу нульової (післянерестової) стадії зрілості гонад у Pseudanodontinae порівняно з Anodontinae. У останніх після відкладання яєць у зябри ацинуси майже спустошені і у такому стані вони перебувають до наступної весни. У самців гаметогенез іде синхронно самкам.

Вплив трематодної інвазії на розмноження перлівницевих

	Перлівницеві - облігатні проміжні живителі трематод, які беруть участь у циркуляції цих гельмінтів у природних екосистемах. Еколого-паразитологічними дослідженнями цих молюсків, проведеними за чотири останні десятиліття в Україні (Здун, 1961; Вергун, 1957; Чорногоренко-Бідуліна, 1958; Стадниченко, 1974, 1984; Иванцив, 1976; Стенько, 1977 та ін.), з’ясовано якісний склад їх трематодофауни. Втім відомості про нього на сьогодні виявились морально застарілими через те, що систематику перлівницевих нещодавно докорінно переглянуто (Старобогатов, 1977; Стадниченко, 1984), і більшість “видів”, з якими мали справу паразитологи минулих років, виявилися збірними. Літературні відомості про рівень зараженості перлівницевих партенітами (спороцистами та редіями) трематод та їх поширювальними личинками (церкаріями), про залежність зараженості живителів від їх статі та віку, про сезонні коливання зараженості, а також про особливості впливу цих паразитів на репродуктивну функцію живителів небагаточисельні та неповні (Стадниченко, 1974, 1982, 1984; Черногоренко, 1983), що спонукало нас здійснити це дослідження. 
	У перлівницевих з водойм України виявлено 5 видів трематод (Стадниченко, 1984), котрі відносяться до 3 родин: Bucephalus polymorphus Baer, 1827; Rhipidocotyle illense Ziegler, 1883 (Bucephalidae); Phyllodistomum folium (Olfers, 1816); Ph.angulatum Linstow, 1907 (Gorgoderidae); Crepidostomum sp. (Allocreadiidae); а також Aspidogaster conchicola Baer, 1827 (Aspidogastridae). Для трематод ці молюски є проміжними, а для As.conchicola - дефінітивними живителями.
	На Центральному Поліссі у перлівницевих нами виявлені партеніти з церкаріями різного ступеня зрілості двох видів трематод - B.polymorphus та Ph.folium (табл.11) (Янович, Стадниченко, 1997). Марита першої з них паразитує в кишечнику, а другої - в сечовому міхурі хижих риб (щука, судак, окунь, налим) (Маркевич, 1950, 1951). У водоймах Центрального Полісся більш широко поширена B.polymorphus, ніж Ph.folium (індекс зустрічальності паразита серед популяцій живителя 100 та 2% відповідно), тому подальше обговорення стосується переважно першого виду. Зараженість цими трематодами молюсків на вказаному терені переважно невисока: середня екстенсивність інвазії становить дещо більше 3%.
	Трематодну інвазію зареєстровано лише у статевозрілих молюсків. Наші матеріали ілюструють одне із загальних правил екологічної паразитології, а саме: зростання екстенсивності інвазії з віком живителя, що неодноразово відмічалось для Unionidae й іншими дослідниками (Чорногоренко, 1983 та ін.). За нашими матеріалами у C.ponderosum з Гуйви (х.Довжик) зараженість дворічних особин становить 5-6, а восьмирічних - 50 2,45%. Особини трьохрічного віку інвазовані на 7,3, чотирьохрічного - на 15,4, п’ятирічного - на 16,7%. У U.r.rostratus з Тетерева (с.Бондарці) цією трематодою заражені лише чотирирічні особини. Причинами меншої зараженості молодих особин є, як вважають, короткочасність перебування їх у водоймі, через що контакт молюсків з інвазійними фазами розвитку трематод обмежений, також те, що молоді молюски являють собою надзвичайно малу площу поселення для паразитів (Гинецинская, Штейн, 1961), і, крім того, зниження опірності у старих особин (Стадниченко, 1982).
	Дослідженнями, проведеними впродовж цілого року, встановлено, що криві сезонних коливань екстенсивності інвазії U.tumidus та C.ponderosum з Гуйви є двовершинними. Перший їх пік припадає на весняний, а другий - на ранньоосінній періоди року. У C.piscinale з Тетерева (с.Тетерівка) зареєстровано лише один пік інвазії - ранньолітній. Зниження екстенсивності інвазії в середині літа пояснюється дією температурного чинника та тісно пов’язане з зміною вікового складу популяцій молюсків: саме в цей час вони поповнюються молодими, ще вільними від інвазії особинами.
	Відмічено й видові особливості зараженості молюсків цими паразитами. При сумісному існуванні видів Colletopterum та Unio перші з них, зазвичай, сильніше інвазовані, ніж другі, що підкреслювалося і раніше (Стадниченко, 1974). Так, в популяціях U.tumidus  та C.ponderosum з Гуйви при сумісному існуванні зазначених видів екстенсивність інвазії Unio становить 1,8, а Colletopterum - 4,5%. В Тетереві, в біотопі, заселеному чотирма видами перлівницевих (U.conus, U.r.rostratus, U.r.gentilis, C.piscinale), інвазованим партенітами B.polymorphus виявився лише один з них - C.piscinale. Цікаво, що щільність поселення його (табл.1) тут значно нижча, ніж така решти видів - потенційних проміжних живителів цієї трематоди.
	Слід відмітити, що самці і самки інвазовані звичайно в неоднаковій мірі, що узгоджується з даними В.І.Здуна (1952). В поліських популяціях, як правило, самці інвазовані сильніше. Так, у гуйвинських U.tumidus заражені самці становлять 3,3, а у C.ponderosum - 5,3% від загального числа обстежених самців. Інвазовані самки U.tumidus становлять 0,7, а C.ponderosum 2% від загального числа обстежених самок. У 2,8% (від загальної кількості обстежених молюсків) інвазованих Colletopterum через тотальне ураження статевої залози і некротичний розпад її тканин виявилось неможливим встановлення статі молюска-живителя.
	У тетеревських C.piscinale екстенсивність інвазії дуже невисока: тільки у 0,8% особин виявлено партеніти B.polymorphus. В цій популяції зараженими були лише самці. Припускають, що однією з можливих причин статевих відмінностей у рівні зараженості перлівницевих трематодами є менша вроджена сприйнятливість самок до цих паратизів, обумовлена дією гуморального чинника (Шульц, Гвоздев, 1976).
	Цікавим виявився матеріал, зібраний в Тетереві біля с.Бондарці. Було виявлено гермафродитного U.r.rostratus, інвазованого B.polymorphus.
	Виявлені у перлівницевих трематоди характеризуються значною топічною специфічністю. У цих молюсків статеві залози є звичним місцем поселення партеніт  B.polymorphus. В широких прошарках міжацинарної сполучної тканини переважно і зосереджені спороцисти цієї трематоди. У гермафродитних молюсків їх виявлено як в жіночих, так і в чоловічих ділянках гонади .
	Патогенний вплив партеніт на живителів проявляється у стисканні тканин спороцистами, які ростуть, в отруєнні живителів метаболітами та у використанні їх харчових ресурсів. При невисокій інтенсивності інвазії (уражено до 1/3 гонади) ці паразити не завдають суттєвої шкоди молюскам-живителям. Зародковий епітелій в цьому випадку не змінюється. При невеликій кількості ділянок паразитарного ураження гонад в останніх розвивається місцевий патологічний процес. При цьому вільні від ураження ділянки статевих залоз продовжують функціонувати нормально.
	При інвазії середнього ступеня складності трематоди вражають близько половини статевої залози. З ростом спороцист збільшується і спричинюваний ними тиск спочатку на сполучну тканину, а потім безпосередньо на клітини, що утворюють стінки ацинусів. Сполучна тканина руйнується. Здушені партенітами ацинуси деформуються, їх порожнини звужуються, а пізніше зникають зовсім. Відповідно інвазія середнього ступеня супроводжується послабленням репродуктивних здатностей перлівницевих. Про це свідчить той факт, що в марсупіях середньоінвазованих самок виявляється дуже незначна кількість глохідіїв - від декількох десятків до 3000-4000. У випадках тяжкої інвазії партеніти, заселив всю або майже всю гонаду, проривають її сполучнотканинні покриви й мігрують в інші органи (найчастіше в гепатопанкреас, рідше - в мантію (Стадниченко, 1974), де вони знаходять більш-менш адекватні їх вимогам умови. Статеві залози при тяжкій інвазії стають пухкими, збільшуються в об’ємі за рахунок паразитів, що їх переповнюють. Інколи змінюється і їх забарвлення: у самок вони стають брудножовтими, а у самців - сірувато-коричневими. Тиск скупчень паразитів на стінки ацинусів супроводжується дегенерацією зародкового епітелію, атрофією гонад і паразитарною кастрацією молюсків (Янович, Стадниченко, 1997; Yanovich, Stadnichenko, 1997) .
	Здатність спороцист B.polymorphus паразитувати в різних органах живителя свідчить про їх значну фізіологічну пластичність, яка дозволяє їм підтримувати життєздатність при дуже широкій амплітуді коливання умов навколишнього середовища (середовища першого порядку).
	При оселенні B.polymorphus в гонадах перлівницевих реакція тканин живителів така ж, як і на дію будь-яких інших “звичних”, за висловом Кеннеді (Кеннеди, 1978), для них паразитів, до яких молюски ставляться як до власних тканин. При проникненні ж партеніт цієї трематоди в мантію живителів у останніх спостерігається захисна реакція у формі фагоцитозу, що раніше описано (Стадниченко, 1974) для Anоdonta. При цьому багаточисельні амебоцити, скупчені навколо спороцист B.polymorphus, фагоцитують уривки м’язевих, колагенових та еластинових волокон зруйнованої паразитами сполучної тканини, а також її клітинні елементи. З амебоцитів формуються навколо спороцист реактивні капсули (“мантії”), котрі відмежовують паразитів від тканин живителя, обмежуючи тим самим можливості їх тісного контакту, що послаблює патогенну дїю трематод на їх живителів-молюсків.
Висновки
1.	Фауна перлівницевих Центрального Полісся нараховує 16 видів, що належать до 3 підродин - Unioninae (10 видів), Anadontinae (5 видів), Pseudanodontinae (1 вид). Вперше для вказаного регіону зареєстровано Batavusiana irenjensis.
2.	Виявлено високий ступінь подібності фаун перлівницевих басейнів річок, що несуть свої води до Прип’яті - Ужа, Уборті, Случі (індекси Чекановського-С’єренсена 41-49%). Ступінь подібності фаун в річках, що впадають у Прип’ять, і Тетерева, що несе свої води у Дніпро, дещо нижча (індекс Чекановського-С’єренсена 33-36 %).
3.	Фауна перлівницевих кожного з басейнів річок Центрального Полісся представлена 10-12 видами. Види Unio, Colletopterum та Anodonta рівномірно поширені по усьому регіону. Види Batavusiana i Pseudanodonta переважно приурочені до басейнів річок півночі Полісся і поширені мозаїчно.
4.	В популяціях поліських перлівницевих у більшості випадків кількість самців дещо більша, ніж самок. У U.r.rostratus та A.cygnea з водойм сповільненого водообміну виявлено гермафродитів (відповідно 1,5 та 3,4 % особин популяції).
5.	Серед Batavusiana, Unio та Pseudanodonta з ріпалі поліських річок переважають 3-6-річні, а Anоdonta i Colletopterum - 2-4-річні особини. Молодь приурочена до більших глибин (2,5-5 м). На півночі Центрального Полісся, де річки нерідко набувають характеру гірських, всі молюски починають розмножуватись в 3-4-річному віці (гонади формуються на кінець другого - початок третього року життя). Unio, Colletopterum та Anodonta з більш теплих і тихоплинних водойм центральної та південної частини терену починають розмножуватись в 2-3-річному віці (формування статевих залоз починається в кінці першого - початку другого року життя).
6.	Період розмноження у Unioninae триває навесні 2,5-4 місяці, що пов’язане з асинхронністю гаметогенезу та порційністю яйцекладок (від однієї до трьох). Період виношування глохідіїв у них короткий (літній). У Anodontinae має місце одна яйцекладка (наприкінці літа) і період виношування довгий (зимуючі глохідії). 
7.	По мірі дозрівання статевих продуктів в гонадах перлівницевих зареєстровано зростання активності ферментів трансамінування (АлАТ і АсАТ), що свідчить про посилення в цей період процесів енергетичного та пластичного обмінів.
8.	Статистично достовірно (р0,05) доведено, що абсолютна індивідуальна плодючість самок перлівницевих зростає із збільшенням їх лінійних розмірів (r = 0,74 - 0,94).
9.	В гонадах статевозрілих перлівницевих виявлені партеніти з церкаріями різного ступеня зрілості B.polymorphus та Ph.folium. Середня екстенсивність інвазії становить близько 3%. Відмічено два сезонні піки інвазії (весняний та ранньоосінній), зростання екстенсивності інвазії з віком живителя, більша інвазія самців ніж самок. При невисокій інтенсивності інвазії (уражено 1/3 залози) розвивається місцевий патологічний процес, вільні від ураження ділянки гонад функціонують нормально. При інвазії середнього ступеня (уражено до 1/2 залози) репродуктивні здатності перлівницевих послаблюються. При тяжкій інвазії (уражена вся гонада) реєструється паразитарна кастрація молюсків.

Публікації та участь у конференціях опубліковано близько 60 наукових праць, у тому числі 12 у провідних наукових виданнях визнаних ВАК України. 
Список найважливіших наукових і науково-методичних праць:
1.	Chernyshova A.O., Yanovich L.N. The effect of  toxicant on oogenesis of bivalve mollusks // Abstracts of the World Congress of Malacology, Washington . D.C., 25-30 Juli 1998, Chicago, 1998. –P. 248.
2.	Стадниченко А.П., Сластенко М.М., Янович Л.М. та ін. Методи дослідження молюсків // Деп в ДНТБ України 22.03.99. -№ 78. –Ук.99. -64 с. 
3.	Стадниченко А.П., Киричук Г.Є., Янович Л.М., Іваненко Л.Д. Вплив раундапу на фізико-хімічні властивості гемолімфи витушки рогової (Mollusca: Pulmonata: Bulinidae) в нормі та при інвазії трематодами (Trematoda)//  Вісник ДААУ, 2000. -№2. –С. 141-146.
4.	Мельниченко Р.К., Янович Л.Н. Биология размножения и особености кариотипов видов рода  Pseudonodonta (Mollusca: Bivalvia: Unionidae) // Вестн.зоол., 2000. - №14. – С.26-33. 
5.	Янович Л.Н. Влияние нитрата амония на поведение и некоторие физиологические реакции перловицевых // Гидробиол.журн., 2000. –Т.36. – №1. – С. 75-81.
6.	Мельниченко Р.К., Янович Л.М. Вплив чинників середовища на формування малакоценозів. // Вісник ДААУ, 2000. -№1. – С. 234-240.
7.	Янович Л.М. Потужність популяцій перлівницевих Центрального Полісся // Вісник ЖДПУ, 2000. – №5. - С. 111-118.
8.	Стадниченко А.П., Иваненко Л.Д. Киричук Г.Е. Янович Л.Н. Влияние хлорида железа (ІІІ) на гематологические показатели катушки Planorbarius corneus (Mollusca: Gastropoda: Bulinidae) в норме и при инвазии партенитами терматоди // Паразитология, 2001. –Т. 35. –вып.2. –С. 109-113. 
9.	Мельниченко Р.К., Янович Л.Н., Корнюшин А.В. Особености экологии и морфологии Pseudonodonta (Bivalvia: Unionidae) фауны Украины // Вестник зоологии. – 2001. –  Т 35, №3 – С. 61-70.
10.	Янович Л.М., Чернишова А.О. Вплдив токсикантів (раундап, нітрат амонію) на тканини  статевиї залози перлівницевих // Вісник ЖДПУ, 2002. - №10. – С. 193-196.
11.	Стадниченко А.П., Янович Л.М. Вплив поверхнево-активних речовин на вміст глюкози у різних органах перлівнці (Mollusca: Unionidae) // Науковий вісник УжНУ: Біологія. – Випуск 15. - 2004. –С.23-28.
12.	Мельниченко Р.К., Янович Л.Н., Корнюшин А.В. Изменчивость морфометрических признаков раковин, особености екологии и биологии размножения молюсков видового комплекса Unio crassus (Bivalvia: Unionidae) фауны Украины. // Вестн. зоол. - 38 (3). - 2004. –С. 19-35.
13.	Янович Л.М. Вплив поверхневоактивних речовин на вміст кальцію в тканинах молюска Unio pictorum (Mollusca: Bivalvia: Unionidae) / Еколого функціональні та фауністичні аспекти дослідження молюсків, їх роль у біоіндикації стану навколишнбого середовища. Збірник наукових праць. – Житомир: Волинь, 2004. – С. 257-259.
14.	Янович Л.М., Чернишова А.О., Жовнерчук О.В. Вплив токсикантів на гістологічну структуру тканин двостулкових молюсків. // Еколого функціональні та фауністичні аспекти дослідження молюсків, їх роль у біоіндикації стану навколишнбого середовища. Збірник наукових праць. – Житомир: Волинь, 2004. – С. 260-263.
15.	Янович Л.М., Стадниченко А.П. Вплив фенолів водного середовища  на вміст загального білка по органах  жабурниці (Mollusca: Bivalvia: Unionidae). // Вісн. ДАУ. –2003. - Вип.1. – С.114-118.
Перелік конференцій у яких брала участь:
1.	Наукова краєзнавча конференція "Горошківщина крізь призму століть" (Володарськ-Волинський- Житомир,  28-30 вересня 1995 р.).
2.	Всеукраїнська конференція "Малинщина у просторі і часі" (25-27 вересня 1996 р. , Малин).
3.	Международное совещание «Проблемы гидробиологии континентальных вод и их малакофауна» (18-21 ноября 1996 г, Санкт-Петербург, Россия).
4.	Научная конференция «Актуальные вопросы теоретической и прикладной трематодологии и цестодологии» (Москва, Россия, 24-25 сентября 1997 г.).
5.	2 з’їзд гідроекологічного товариства України (Київ, 27-31 жовтня 1997 р.).
6.	Всеукраїнська науково-практична конференція спеціалістів та студентської молоді “Сучасні погляди з популяризації природничих наук” (Полтава, 9-10 квітня 1998).
7.	Международная научно-практическая конференция "Экология городов и рекреационных зон".(25-26 июня 1998, Одесса).
8.	World Congress of Malacology, Washington. (25-30 July 1998, Chicago, USA).
9.	Международная научно-практическая конференция "Вода и здоровье –98» (15-18 сентября 1998г., Одесса).
10.	4 Міжнародна конференції «Екологія і освіта питання теорії та практики» (Черкаси, 8-10 жовтня 1998).
11.	Четвертое (тринадцатое) совещание по изучению моллюсков (наземных, пресноводных, морских) “Моллюски. Проблемы систематики, экологии и филогении” (Санкт-Петербург, 27-28 октября 1998г.). 
12.	Науково-практична конференція паразитологів (3-5 листопада 1999р., м. Київ).
13.	3 Всеукраїнська науково-практична конференція студентів, аспірантів та молодих вчених «Екологія. Людини. Суспільство» (11-12 травня 2000 р., м. Київ).
14.	Всеукраїнська наукова конференція "Екологічна наука і освіта в педагогічних вузах України" (Умань, 11-12 травня 2000 р.).
15.	4 Міжнародний медичний конгрес студентів і молодих вчених (11-13 травня 2000р, Тернопіль). 
16.	Всеукраїнська зоологічна конференція “Зоологічні дослідження в Україні на межі тисячоліть” (Кривий Ріг, 2001). 
17.	4 Міжнародна науково-практична конференція студентів, аспірантів та молодих вчених “Екологія. Людина. Суспільство” (15-17 травня 2001). 
18.	ІІІ Зїзд Гідроекологічного товариства України (Тернопіль, 25-28 вересня 2001 р.).
19.	XVIII Krajowe Seminarium Malakologiczne (Szczecin-Lubin, 24-26 kwietnja 2002).
20.	5 Міжнародної науково-практичної конференції студентів, аспірантів та молодих вчених “Екологія. Людина. Суспільство” (13-15 травня 2002р., Київ).
21.	Міжнародна наукова конференція “Молюски. Основні результати, проблеми та перспективи досліджень” (13-15 травня 2002 р., Житомир).
22.	2 Международная научно-практическая конференция «Тяжелые металлы, радионуклиды и элементы биофилы в окружающей среде» (Казахстан, Семипалатинск, 18 октября 2002 г.).
23.	Міжнародна науково-практична конференція “Динаміка наукових досліджень” (28 жовтня-4 листопада 2002 року , м.Дніпропетровськ)
24.	6 Міжнародна науково-практична конференція "Наука і освіта 2003". (20-24 січня 2003 р., Дніпропетровськ-Донецьк-Харків). 
25.	Ювелійна наукова конференція студентів, аспірантів та молодих вчених “Біорізноманіття. Екологія. Адаптація” (28 березня-1 квітня 2003р., м. Одеса).
26.	Конференція молодих вчених "Проблемы глобальной и региональной экологии" (31 березня-4квітня 2003р., Росія, Екатеринбург).
27.	Всеукраїнська науково-практична конференція "Гідробіологія, іхтіологія та радіобіологія" (24 квітня 2003 р., м. Дніпропетровськ).
28.	Міжнародна науково-практична конференція"Україна наукова 2003" (16-20 червня 2003 року, Дніпропетровськ-Іавно-Франківськ).
29.	Наукова конференція, присвячена 80-річчю Канівського природного заповід"Роль природно-заповідних територій у підтриманні біорізноманіття" (Канів, 9-11 вересня 2003 р.).
30.	7 Міжнародна науково-практична конференція "Наука і освіта 2004" (10-25 лютого 2004 р., .Дніпропетровськ).
31.	Міжнародна науково-практична конференція “Екосистемні і морфоеволюційні дослідження молюсків” (Житомир, 13-15 травня 2004р.).
32.	4 Международная научная конференция “Моллюски северо-восточной Азии и северной Пацифики: биоразнообразие, экология, биогеография и история фауны “ (Владивосток, Россия, 4-6 октября 2004г).
33.	VIII International Congress on Medical and Applied Malacology (Мехіко, Мексика, 10-13 листопада 2004 р.). 

Наукові зв’язки підтримує з наступними установами:
-	University of Silesia Faculty of Biology & Environmental Protection, Dept. of Hydrobiology (Katowice, Poland),
-	Інститут рибного господарства НАН України (м.Київ)
-	Інститут екології рослин і тварин Уральського відділення Російської Академії наук (Єкатеринбург, Росія),
-	Белгородський державний університет (Белгород, Росія), 
-	Самаркандський державний університет, кафедра екології і охорони фауни (Самарканд, Узбекистан),
-	Інститут зоології НАН України, лабораторія фауни і систематики безхребетних (Київ, Україна),
-	Інститут гідробіології НАН України (Київ, Україна),
-	Інститут біології південних морів НАН України та його Одеський філіал (Одеса, Севастопіль, Україна), 
-	Державний природознавчий музей НАН України (Львів, Україна),
-	Чернівецький національний університет, кафедра зоології (Чернівці, Україна),
-	Київський національний університет імені Т.Г.шевченка (м.Київ)
-	Тернопільський державний педагогічний університет (м. Тернопіль).

ГАРБАР ОЛЕКСАНДР ВАСИЛЬОВИЧ

Доцент кафедри екології

Біографічні дані. Гарбар Олександр Васильович народився 16 вересня 1973 року у смт. Дзержинськ Житомирської області. У 1995 році закінчив природничий факультет Житомирського державного педагогічного інституту імені І. Франка за спеціальністю “Біологія. Хімія”. 
	Основні етапи трудової науково-педагогічної діяльності в освітніх закладах ІІІ-ІV рівня акредитації: 
-	15 жовтня 1999 року закінчив аспірантуру при кафедрі зоології Житомирського державного педагогічного університету. 
-	з 18 жовтня 1999 року по 16 грудня 2001 року – викладач стажист кафедри зоології Житомирського державного педагогічного університету ім. І.Франка;
-	з 16 грудня 2001 року 29 квітня 2002 року – асистент новоствореної кафедри екології Житомирського державного педагогічного університету.
-	з 29 квітня 2002 року по 13 березня 2003 року – старший викладач кафедри екології Житомирського державного педагогічного університету.
-	з 13 березня 2003 року – на посаді доцента кафедри екології Житомирського державного педагогічного університету. 
-	28 квітня 2004 року – рішенням Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки присвоєно вчене звання доцента кафедри екології.
Стаж педагогічної роботи у вищих закладах освіти ІІІ-ІV рівня акредитації 5 років, в тому числі у Житомирському державному університеті – 5 років. Основні навчальні курси, які веде О.В. Гарбар: “Основи біоценології”, „Актуальні проблеми в екології”, „Екологія людини”, „Екологічні проблеми України”, „Основи екології”, “Фізіологія вищої нервової діяльності”. Здійснює керівництво курсовими і дипломними роботами, студентською науковою роботою; під його керівництвом опубліковані 2 студентські наукові праці.
	Кандидат біологічних наук з 2001 р. за спеціальністю – 03.00.08 - зоологія. Дисертацію захистив у спеціалізованій вченій раді Інституту зоології НАН України. 

Основні напрямки наукових досліджень: систематика, фауна та екологія безхребетних тварин, зокрема дослідження каріолого-морфологічних  та синекологічних особливостей черевоногих молюсків. 

Тематика наукової роботи: Комплексне каріологічне та морфологічне дослідження ставковиків фауни України.

Мета роботи - дослідження каріологічних, конхіологічних та анатомічних особливостей ставковиків роду Lymnaea та здійснення комплексного аналізу даних характеристик і визначення можливості використання отриманих результатів  для систематичної ревізії групи і еволюційних досліджень. Для її досягнення було поставлено такі завдання:
1.	Описати каріотипи найпоширеніших видів роду Lymnaea.
2.	Здійснити порівняльно - каріологічний аналіз молюсків роду Lymnaea на рівні видів і підродів.
3.	Встановити основні конхіологічні та анатомічні особливості  каріологічно досліджених популяцій. 
4.	На основі отриманих результатів та літературних даних здійснити порівняльний аналіз конхіологічних та анатомічних характеристик ставковиків та оцінити їх значення для диференціації таксонів видового та надвидового рівня.
5.	На основі комплексного аналізу сукупності конхіологічних, анатомічних та каріологічних ознак встановити дистанції та ступінь подібності між окремими видами та підродами досліджуваного роду.
6.	Проаналізувати можливі шляхи еволюції черепашки, органів статевої системи та каріотипу роду Lymnaea. 
7.	Порівняти та оцінити існуючі гіпотези еволюційного розвитку родини Lymnaeidae в світлі нових даних щодо каріології та морфології групи.

Актуальність дослідження зумовлена тим, що на сьогоднішній день не існує єдиної точки зору на систематику ставковикових. У сучасній систематиці родини Lymnaeidae традиційно застосовується порівняльно-морфологічний метод. Однак для вирішення ряду проблем, пов’язаних із дослідженням еволюційних процесів, механізмів видоутворення та систематичної ревізії на більш високих таксономічних рівнях цього методу недостатньо. Використання  каріотипу як таксономічної ознаки у прісноводних легеневих молюсків тривалий час вважалось безперспективним. Це пов’язувалось із високою консервативністю їх диплоїдних наборів. Разом з тим інші характеристики каріотипу не досліджувались у достатній мірі. 
Родина Lymnaeidae, як і весь тип Mollusca, цитогенетично вивчена недостатньо. На сьогодні встановлено хромосомні числа близько 50% форм видового та підвидового рангу. Морфологічні особливості хромосом частково досліджено лише у 5 північноамериканських видів. Із загальновизнаних європейських видів тільки для шести відомі хромосомні числа і в одного виду частково досліджено зовнішню морфологію хромосом. Ставковикові України у згаданому плані зовсім не досліджувались. Цю роботу виконано вперше. 

Наукова новизна. Вперше детально описано каріотипи 16 європейських видів ставковиків (при цьому хромосомні числа 11 з них повідомлено вперше). Встановлено їх хромосомні формули та основні числа (NF), визначено основні лінійні параметри каріотипів.
	Вперше для вирішення таксономічних питань в роді Lymnaea використано зовнішньоморфологічні характеристики хромосом, що дозволило уточнити споріднені зв'язки підродів Corvusiana та Galba.
Вперше проведено комплексний аналіз конхіологічних, анатомічних і каріологічних даних за допомогою ієрархічного кластерного методу, в результаті чого визначено міжвидові дистанції в роді Lymnaea та можливість використання цих ознак в систематиці на різних таксономічних рівнях. 
Встановлено гіпотетичний предковий каріотип ставковикових, можливі види хромосомних перебудов, що проходили в каріотипах в процесі еволюції, запропоновано схему ймовірних шляхів еволюції хромосомних наборів роду.

Найважливіші результати наукової роботи

Конхіолого-анатомічна та каріологічна характеристика видів роду Lymnaea
Підрід Corvusiana Servain, 1881
Секція Corvusiana s.str.
Lymnaea corvus (Gmelin, 1791)
Диплоїдний набір (2n) включає 36 хромосом (табл. 3.1). Хромосоми поступово зменшуються в розмірах від 1-ї до 18-ї пари. Відносна довжина їх варіює від 8.66 (1-а пара) до 3.89% (18-а пара). Морфологічна характеристика каріотипу: перша пара хромосом представлена метацентриками; 2,3,5 і 7-а – субметацентриками; 4,9,10,12,14,15 та 18-а – субтелоцентриками; 6,8,11,13,16 і 17-а - акроцентриками. 
Lymnaea gueretiniana (Servain, 1881)
Диплоїдний набір (2n) включає 36 хромосом (табл.3.1). Хромосоми поступово зменшуються в розмірах від 1-ї до 18-ї пари. Відносна довжина їх варіює від 8.63 (1-а пара) до 3.93% (18-а пара). Морфологічна характеристика каріотипу: перша пара хромосом представлена метацентриками; 2,3,5 і 7-а – субметацентриками; 4,9,10,12,14,15 та 18-а – субтелоцентриками; 6,8,11,13,16 і 17-а - акроцентриками. 	
Підрід Lymnaea s.str. Lamarck, 1799
Секція Lymnaea s.str.
Lymnaea stagnalis (Linné. 1758)
Диплоїдний набір (2n) включає 36 хромосом (табл.3.1). Хромосоми поступово зменшуються в розмірах від 1-ї до 18-ї пари. Відносна довжина їх варіює від 9.61 (1-а пара) до 3.73% (18-а пара).  Морфологічна характеристика каріотипу: перша пара хромосом представлена метацентриками; 2,3,5,7,10,12 і 15-а – субметацентриками; 4, 9, 14, 17 та 18-а – субтелоцентриками; 6, 8, 11, 13 і 16-а - акроцентриками. 
Підрід Galba Schranck, 1803
Секція Galba s.str.
Lymnaea subangulata (Roffiaen, 1868)
Диплоїдний набір (2n) включає 36 хромосом (табл. 3.1). Хромосоми поступово зменшуються в розмірах від 1-ї до 18-ї пари. Відносна довжина їх варіює від 9,88 (1-а пара) до 3,54% (18-а пара). Морфологічна характеристика каріотипу: 1,3,5,7,9,12 і 14-а пари хромосом представлені метацентриками; 4,8,10,13,15,16 і 18-а – субметацентриками; 2,6,11,17-а – субтелоцентриками. 
Підрід Stagnicola Leach in Jeffreys, 1830
Секція Stagnicola s.str.
Lymnaea palustris (O.F.Müller, 1774)
Диплоїдний набір (2n) включає 36 хромосом (табл. 3.1). Хромосоми поступово зменшуються в розмірах від 1-ї до 18-ї пари. Відносна довжина їх варіює від 9,47 (1-а пара) до 3.44% (18-а пара). Морфологічна характеристика каріотипу: 1,3,5,7,9,12 і 14-а пари хромосом представлені метацентриками; 10,11,15,16 і 18-а – субметацентриками; 2,4,6,8,13 і 17-а – субтелоцентриками. 
Lymnaea atra (Schranck, 1803)
Диплоїдний набір (2n) включає 36 хромосом (табл. 3.1). Хромосоми поступово зменшуються в розмірах від 1-ї до 18-ї пари. Відносна довжина їх варіює від 8.82 (1-а пара) до 3.75% (18-а пара). Морфологічна характеристика каріотипу: 1,3,5,7 і 14-а пари хромосом представлені метацентриками; 9,10,12,15,16 і 18-а – субметацентриками; 2,4,6,8,11,13 і 17-а – субтелоцентриками.
Секція Fenziana Servain, 1881
Lymnaea turricula (Held, 1836)
Диплоїдний набір (2n) включає 36 хромосом (табл. 3.1). Хромосоми поступово зменшуються в розмірах від 1-ї до 18-ї пари. Відносна довжина їх варіює від 8.94 (1-а пара) до 3.70% (18-а пара). Морфологічна характеристика каріотипу: 1,3,5,7,9 і 12-а пари хромосом представлені метацентриками; 10,14,15 і 18-а – субметацентриками; 2,4,6,8,11,13,16 і 17-а – субтелоцентриками. 
Секція Ladislavella W.Dybowski, 1903
Lymnaea vulnerata Kűster, 1867
Диплоїдний набір (2n) включає 36 хромосом (табл. 3.1). Хромосоми поступово зменшуються в розмірах від 1-ї до 18-ї пари. Відносна довжина їх варіює від 10,78 (1-а пара) до 4,24% (18-а пара). Морфологічна характеристика каріотипу: 1,3,5,7,9,12 і 14-а пари хромосом представлені метацентриками; 2,4,6,8,10,11,15,16 і 18-а – субметацентриками; 13 і 17-а – субтелоцентриками. 
Підрід Radix Montfort, 1810
Секція Radix s.str.
Lymnaea auricularia (Linné, 1758)
Диплоїдний набір (2n) включає 34 хромосом (табл.3.1). Хромосоми поступово зменшуються в розмірах від 1-ї до 17-ї пари. Відносна довжина їх варіює від 9.21 (1-а пара) до 4.15% (17-а пара). Морфологічна характеристика каріотипу: 1-3,5,7,9,10,12,14-16 -а пари хромосом представлені метацентриками; 4,8,13,17-а – субметацентриками; 6 і 11-а – субтелоцентриками. 
Підрід Peregriana Servain, 1881
Секція Peregriana s.str.
Lymnaea peregra (O.F.Müller, 1774)
Диплоїдний набір (2n) включає 34 хромосоми (табл. 3.1). Хромосоми поступово зменшуються в розмірах від 1-ї до 17-ї пари. Відносна довжина їх варіює від 9.69 (1-а пара) до 3.74% (17-а пара). Морфологічна характеристика каріотипу: 1-5,7,9,10,12,14-16 -а пари хромосом представлені метацентриками; 6,8,13 і 17-а – субметацентриками; 11-а – субтелоцентриками. 
Секція Cyphideana Servain,1881
Lymnaea monnardi (Hartmann, 1844)
Диплоїдний набір (2n) включає 34 хромосом (табл.3.1). Хромосоми поступово зменшуються в розмірах від 1-ї до 17-ї пари. Відносна довжина їх варіює від 9.26 (1-а пара) до 3.99% (17-а пара).  Морфологічна характеристика каріотипу: 1,3,5,7,9,12 і 17-а пари хромосом представлені метацентриками; 2,10,13-15-а – субметацентриками; 4,6,8,11,16-а – субтелоцентриками. 
Секція Ampullaceana Servain,1881
Lymnaea ovata (Draparnaud, 1805)
Диплоїдний набір (2n) включає 34 хромосом (табл. 3.1). Хромосоми поступово зменшуються в розмірах від 1-ї до 17-ї пари. Відносна довжина їх варіює від 9.29 (1-а пара) до 3.95% (17-а пара). Морфологічна характеристика каріотипу:  1,3,5,7,9,10,12 і 15-а пари хромосом представлені метацентриками; 2,14,16-17-а – субметацентриками; 4,6,8,11,13-а – субтелоцентриками. 
Lymnaea balthica (Linnè, 1758)
Диплоїдний набір (2n) включає 34 хромосом (табл. 3.1). Хромосоми поступово зменшуються в розмірах від 1-ї до 17-ї пари. Відносна довжина їх варіює від 8,52 (1-а пара) до 3.99% (17-а пара). Морфологічна характеристика каріотипу:  1,3,5,7,9,12 і 15-а пари хромосом представлені метацентриками; 2,10,14,16-17-а – субметацентриками; 4,6,8,11,13-а – субтелоцентриками.
 Секція Bouchardiana Servain,1881
Lymnaea lagotis (Schrank, 1803)
Диплоїдний набір (2n) включає 34 хромосом (табл. 3.1). Хромосоми поступово зменшуються в розмірах від 1-ї до 17-ї пари. Відноснадовжина їх варіює від 8.82 (1-а пара) до 4.01% (17-а пара). Морфологічна характеристика каріотипу:  1,3,5,7,9,12,15 і 17-а пари хромосом представлені метацентриками; 2,10,14-а – субметацентриками; 4,6,8,11,13,16-а – субтелоцентриками.
Lymnaea fontinalis (Studer, 1820)
Диплоїдний набір (2n) включає 34 хромосом (табл.3.1). Хромосоми поступово зменшуються в розмірах від 1-ї до 17-ї пари. Відносна довжина їх варіює від 9.21 (1-а пара) до 3.86% (17-а пара). Морфологічна характеристика каріотипу:  1-3,5,7,9,12,15 і 17-а пари хромосом представлені метацентриками; 10,13,14-а – субметацентриками; 4,6,8,11,16-а – субтелоцентриками. 
Lymnaea patula (Da Costa, 1778)
Диплоїдний набір (2n) включає 34 хромосом (табл. 3.1). Хромосоми поступово зменшуються в розмірах від 1-ї до 17-ї пари. Відносна довжина їх варіює від 9.32 (1-а пара) до 4.05% (17-а пара). Морфологічна характеристика каріотипу:  1,3,5,7,9,12,15 і 17-а пари хромосом представлені метацентриками; 2,10,14-а – субметацентриками; 4,6,8,11,13,16-а – субтелоцентриками. 
Досліджено основні кількісні та якісні характеристики черепашки та статевої системи 16 представників роду Lymnaea. Визначено їх найважливіші індекси. Встановлені характеристики відповідають описам. Для представників підродів Stagnicola і Peregriana проведено аналіз лінійних конхіолого-анатомічних параметрів на популяційному рівні. Вперше на території Центрального Полісся виявлено L.vulnerata. 

Таблиця 3.1
Основні параметри каріотипів видів роду Lymnaea Lamarck, 1799
Вид	Хромосомна формула	NF	TCL, mkm	
L.corvus
L.gueretiniana
L.stagnalis
L.subangulata
L.palustris
L.atra
L.turricula
L.vulnerata
L.auricularia
L.peregra
L.monnardi
L.ovata
L.balthica
L.fontinalis
L.lagotis
L.patula	2n=2m+8sm+14st+12t=36
2n=2m+8sm+14st+12t=36
2n=2m+14sm+10st+10t=36
2n=14m+14sm+8st=36
2n=14m+10sm+12st=36
2n=10m+12sm+14st=36
2n=12m+8sm+16st=36
2n=14m+18sm+4st=36
2n=22m+8sm+4st=34
2n=24m+8sm+2st=34
2n=14m+10sm+10st=34
2n=16m+8sm+10st=34
2n=14m+10sm+10st=34
2n=18m+6sm+10st=34
2n=16m+6sm+12st=34
2n=16m+6sm+12st=34	60
60
62
72
72
72
72
72
68
68
68
68
68
68
68
68	86,92±3,89
87,56±2,68
90,20±2,98
85,23±2,54
93,90±3,75
90,83±2,60
95,06±2,56
86,80±3,16
95,54±3,35
93,60±2,50
96,32±2,56
94,28±2,80
96,44±3,70
93,40±3,74
94,44±3,61
96,00±3,35	

Комплексний аналіз каріологічних і конхолого-анатомічних ознак ставковиків та їх використання в систематиці
Загальна характеристика та особливості каріотипів роду Lymnaea. За числом хромосом у диплоїдному наборі (2n) рід Lymnaea розділяється на 2 групи. В першу з них входять представники підродів Lymnaea s.str., Corvusiana, Galba і Stagnicola, які характеризуються хромосомним числом 2n=36. Друга група включає види, приналежні до підродів Radix та Peregriana. Їх диплоїдний набір складається з 34 хромосом. Усі досліджені види подібні за значеннями довжини диплоїдного набору (TCL) (табл. 3.1). Отже, число хромосом може використовуватись в систематиці роду на підродовому рівні.
За основним числом (NF) досліджені види розділяються на чотири групи. Підрід Corvusiana характеризується найнижчим значенням цього параметру (NF=60). Дещо вище значення основного числа має представник підроду Lymnaea s.str. – L.stagnalis (NF=62). Види з підродів Stagnicola та Galba за значенням цього показника істотно відрізняються від попередніх (NF=72). Слід зазначити, що зміни основного числа не супроводжуються змінами у числі хромосом. Низькі значення NF у Corvusiana та Lymnaea s.str. пов'язані з наявністю в їх каріотипах акроцентричних хромосом поряд із мета-, субмета- і субтелоцентричними. Каріотипи Stagnicola та Galba складаються лише з мета-, субмета- і субтелоцентричних хромосом, завдяки чому значення їх основного числа більше, ніж у попередніх видів.
Індивідуальна ідентифікація хромосом ускладнена в зв'язку з тим, що досліджені каріотипи складаються з хромосом, які поступово зменшуються в розмірах, і сусідні пари при цьому подібні за морфологією. Однак відмінності в каріотипах деяких видів є очевидними. Так, види підроду Corvusiana (L.corvus та L.gueretiniana) не мають помітних відмінностей в каріотипах. Але обидва вони відрізняються від L.stagnalis за числом акроцентричних хромосом в наборі (табл. 4.1.). Характерною ознакою каріотипів L.corvus та L.gueretiniana є наявність трьох пар малих акроцентриків (16,17,18-а пари). 
Каріотипи видів підроду Stagnicola досить однорідні за морфологічними характеристиками. З цієї групи виділяється лише L.vulnerata, всі великі пари хромосом якого мета- і субметацентричні. В каріотипах інших видів з цього підроду 2-а та 4-а пари хромосом представлені субтелоцентриками. Хромосомний набір L.subangulata (підрід Galba) складається з мета-, субмета- і субтелоцентриків, що робить його подібним до каріотипів представників підроду Stagnicola.
Види підродів Radix та Peregriana за основним числом (NF=68) наближаються до Stagnicola (NF=72). Зменшення значення основного числа супроводжується зменшенням числа хромосом (2n=34). Серед видів цієї групи за морфологічними особливостями хромосом виділяються L.auricularia та L.peregra, каріотипи яких характеризуються наявністю значної кількості метацентриків – 22m у L.auricularia та 24m у L.peregra (табл.3.36). Хромосомні набори інших представників підроду Peregriana досить однорідні і мають у своєму складі від 14 до 18 пар метацентриків. 
Отже, морфологічні характеристики каріотипу поряд із хромосомними числами можуть використовуватись у систематиці ставковиків на рівні підродів та в деяких випадках на видовому рівні. 
Конхіологічні особливості ставковиків. Вперше здійснено аналіз конхіологічних індексів ставковиків із застосуванням сучасних методів статистичної обробки (тест Бонферроні, дискримінантний та кластерний аналіз). Між параметрами черепашки, на основі яких визначались індекси, в більшості випадків спостерігається позитивна кореляція. Характер розподілу значень індексів можна вважати нормальним (перевірено за критерієм Шапіро – Вілкса). Аналіз відносних розмірів черепашки показав, що відмінності між таксонами, виділеними компараторним методом, знаходяться, як правило, на рівні між популяційних. Виявляються лише групи невизначеного статусу, які можна характеризувати як життєві форми. Результати кластерного аналізу кількісних та якісних конхологічних характеристик показують, що сукупність цих ознак може у більшості випадків успішно використовуватись для розмежування форм видового рівня. Найкращі результати конхологічний метод дає для розмежування видів підроду Peregriana. Проте і в цій групі не виявлено надійних видових діагностичних ознак для таких пар видів як L.peregra – L.lagotis, L.ovata – L.balthica та L.fontinalis – L.balthica. Неможливе розмежування деяких представників підроду Stagnicola (L.palustris – L.turricula) внаслідок їх значної конхіологічної подібності. Не підтверджено також діагностичне значення вивчених конхіологічних ознак на рівні надвидових таксонів. Розподіл досліджених видів на кластери відображає скоріше приналежність їх до різних життєвих форм (Круглов, Старобогатов, 1987), ніж до секцій і підродів.
Характеристики репродуктивної системи. Аналіз значень індексу копулятивного апарату (тест Бонферроні, дискримінантний та кластерний аналіз) показав, що цей параметр не дозволяє надійно ідентифікувати види. Чіткий розподіл на підроди також відсутній. В результаті обробки методом кластерного аналізу всієї сукупності анатомічних ознак отримано розподіл, який в основному співпадає з поділом роду Lymnaea на види і підроди. Однак L.auricularia потрапив до одного кластера з видами підроду Stagnicola. L.patula за анатомічними характеристиками виявився ближчим не до представників секції Bouchardiana, куди його включають, а до L.peregra. Звертає на себе увагу велика дистанція між L.vulnerata і іншими видами підроду Stagnicola. Вона навіть перевищує дистанцію між видами різних підродів. Дистанція між рядом видів підродів Peregrianaта та Stagnicola не перевищує дистанції між окремими популяціями цих видів. Тому анатомічний критерій непридатний для їх розмежування.
Аналіз сукупності каріологічних та морфологічних ознак. Всю сукупність конхіолого-анатомічних та каріологічних ознак проаналізовано методом ієрархічного кластерного аналізу (рис. 4.1). 
Рис. 4.1. Дендрограма подібності ставковиків за сукупністю конхіолого- анатомічних та каріологічних ознак (лінійка показує дистанцію між кластерами).

Ієрархія кластерів в цілому відповідає ієрархії таксонів в існуючих системах ставковиків. Якщо за основу взяти таксономію ставковикових М.Яцкевич (Jackiewicz, 1998), то еталоном міжвидової дистанції буде найменша дистанція між загальновизнаними видами - L.corvus та L.stagnalis (близько 0,7). Взявши її за еталон, отримаємо наступний розподіл форм усередині підродів: L.palustris, L.atra та L.turricula розрізняються на рівні внутрішньовидових форм. Разом з тим дистанція між цими трьома формами і L.vulnerata дорівнює еталонній, тому видова самостійність останнього є добре підтвердженою. Дистанція між L.corvus і L.gueretiniana менша прийнятого видового еталона. Дистанція між Galba і Stagnicola може бути взята за еталон дистанції між підродами. Дистанція між L.corvus і L.stagnalis менша прийнятої міжпідродової.
Це свідчить на користь включення L.corvus до підроду Lymnaea s.str. Види підроду Peregriana і L.auricularia утворюють досить однорідну групу. Дистанція між ними менша еталонної, прийнятої для підродів. Дистанція між L.peregra та іншими представниками підроду Peregriana перевищує дистанцію між L.auricularia та Peregriana. Даний факт не суперечить поглядам М.Яцкевич на об’єм підроду Radix. Види підроду Peregriana розподілились на три групи. Цей розподіл в основному співпадає з поділом L.peregra на підвиди за М.Яцкевич. Дистанція між L.peregra та іншими видами підроду значно перевищує міжвидовий еталон. Це свідчить на користь виділення L.peregra f. typica (за М. Яцкевич) у самостійний вид. Відповідно до систематики ставковикових М.Д. Круглова (Круглов, 1995), міжвидові дистанції будуть значно меншими. У деяких випадках міжпопуляційні дистанції перевищують міжвидові (L.palustris – L.turricula), тому еталон міжвидової дистанції повинен бути не меншим максимальної міжпопуляційної дистанції. Цьому критерію відповідає відстань між популяціями L.palustris. Відповідно до цього еталона, дистанції між L.palustris – L.turricula, L.monnardi – L.patula, L.fontinalis – L.lagotis – L.ovata будуть менші міжвидової. Отже, сукупність використаних ознак не дозволяє надійно розмежувати ці види. Міжвидова дистанція за М.Яцкевич відповідає дистанції між підродами за М.Д. Кругловим. Однак дистанція між L.vulnerata і іншими представниками підроду Stagnicola дорівнює дистанції між підродами Lymnaea s.str. та Corvusiana, а дистанція між L.peregra та іншими Peregriana навіть перевищує дистанцію між деякими підродами. Тому відповідно до критеріїв системи М.Д. Круглова ці види заслуговують на виділення їх у самостійні підроди. В результаті аналізу не вдалося виявити груп, які відповідали б секціям, встановленим М.Д. Кругловим у підродах Peregriana та Stagnicola.
Оцінюючи обидва підходи, слід відзначити, що навіть для деяких форм, дистанція між якими перевищує міжпопуляційну, набір діагностичних ознак дуже обмежений. Недостатність наявних ознак для надійного визначення цих форм показано методом дискримінантного аналізу. Не виявлено між ними і каріологічних відмінностей. Це такі форми як L.atra та L.turricula, L.balthica та L.fontinalis. Морфологічна дистанція між цими формами становить близько 0,55. Отже, видовий статус форм, дистанція між якими не перевищує цього рівня, потребує додаткової перевірки. До проведення таких досліджень із залученням матеріалів, зібраних у різних ділянках ареалів, вважаємо за доцільне не надавати певного таксономічного статусу групам форм, що включають відповідно L.pallustris, L.turricula та L.atra; L.patula та L.monnardi; L.ovata, L.lagotis, L.fontinalis та L.balthica (табл. 4.1).

Таблиця 4.1
Класифікація досліджених видів роду Lymnaea Lamarck, 1799
Підрід Lymnaea s.str.
L.stagnalis (Linnė, 1758)
Підрід Corvusiana Servain, 1881
Група L.corvus Gmelin, 1791
Підрід Stagnicola Leach, 1830
Група L.palustris (O.F.Müller, 1774)
L.vulnerata Küster, 1862
Підрід Galba Schranck, 1803
L.subangulata Roffiaen, 1868
Підрід Radix Montfort, 1810
L.auricularia (Linnė, 1758)
Підрід Peregriana Servain, 1881
L.peregra (O.F.Müller, 1774)
Група L.monnardi (Hartmann, 1844) 
L.patula (Da Costa, 1778)
               Група L.ovata (Draparnaud, 1805)

Еволюція родини Lymnaeidae з урахуванням каріологічних та морфологічних даних
Питання еволюції черепашки ставковиків дуже мало обговорювалось. Єдиною детально розробленою гіпотезою стосовно цього процесу є гіпотеза М.Д. Круглова та Я.І. Старобогатова (1987). Її взято за основу в нашій роботі з невеликим доповненням: примітивні ознаки черепашки притаманні не лише підроду Corvusiana. Подібними конхіологічними особливостями характеризуються представники деяких інших підродів роду Lymnaea (наприклад, Stagnicola, Polyrhytis). 
Проблему еволюції органів статевої системи розроблено детальніше, але дотепер не існує єдності в поглядах дослідників на деякі принципові питання, що свідчить про неможливість однозначної інтерпретації анатомічних даних. У зв’язку з цим виникає необхідність використання додаткових ознак для з’ясування шляхів еволюційного розвитку групи.  
Одним із важливих аспектів еволюційного процесу в цілому є еволюція каріотипу. А. Інаба (Inaba, 1969) запропонував гіпотезу еволюції каріотипів ставковикових, відповідно до якої хромосомні числа в процесі еволюції даної групи зростають. З цим твердженням важко погодитись, оскільки представники родини Chilinidae, які вважаються предковою групою для лімнеїд, характеризуються числом хромосом n=18. Крім цього, види, що мають найнижчі в родині хромосомні числа (n=16), виявляють ознаки високої морфологічної спеціалізації (редукція легеневої порожнини, перехід до дихання розчиненим у воді киснем (Austropeplea), пристосування до життя в періодичних водоймах (Orientogalba)). В той же час відомо (Яблоков, Юсуфов, 1998), що нові групи звичайно беруть початок від неспеціалізованих представників предкових груп (спеціалізація, як правило, має незворотній характер). Враховуючи той факт, що ставковикові є вторинноводними тваринами, можна припустити, що їх предки були амфібійними формами, котрі поступово переходили до життя в прибережних ділянках стоячих постійних водойм і дали початок формам близьким до Corvusiana, Stagnicola, Galba та Omphiscola, що добре узгоджується з даними молекулярних досліджень (Remigio, Blair, 1997). А.В. Константинов (1971) зазначає, що малоспеціалізовані види, котрі стоять близько до “розгалужень” філогенетичного дерева, звичайно мають у каріотипі більше число хромосом, серед яких багато акроцентричних. Цьому критерію найбільш відповідають види підроду Corvusiana. Отже, каріотипи видів підроду Corvusiana можна вважати найближчими до предкового серед усіх досліджених, а каріотипи видів, приналежних до інших підродів, слід розглядати як його похідні. Виходячи з того, що зміна NF у Lymnaea s.str. (NF=62), Stagnicola (NF=72) і Galba (NF=72) від початкового NF=60 (Corvusiana) супроводжується зменшенням кількості акроцентриків та появою субтело- і субметацентриків, а довжина диплоїдного набору практично не змінюється, ймовірним є механізм еволюції каріотипів представників цих підродів шляхом перицентричних інверсій, еухроматизації та гетерохроматизації окремих ділянок і ін. Каріотипи видів, належних до підродів Peregriana та Radix (2n=34, NF=68), походять ймовірно від каріотипу близького до хромосомного набору Stagnicola і Galba (2n=36, NF=72). Зменшення числа хромосом може бути наслідком теломерно – теломерного (Т-Т) злиття двох пар хромосом.
Значна однорідність хромосомних наборів лімнеїд може свідчити про те, що еволюція каріотипів ішла у цій групі повільніше диференціації конхологічних та анатомічних ознак. Ймовірно дивергенція підродів в межах роду Lymnaea відбулася на ранніх етапах філогенезу і супроводжувалася значними перебудовами хромосом, що призвело до утворення кількох "оптимальних" типів хромосомних наборів. В подальшому видоутворення відбувалось за рахунок морфологічної дивергенції при відносній стабільності каріотипів, що узгоджується з каналізованою моделлю хромосомної еволюції (Bickham, Baker, 1979).

2n=36; NF=60

Corvusiana
2n=36; NF=60

Lymnaea s.str.
2n=36; NF=62

Galba
2n=36; NF=72

Stagnicola
2n=36; NF=72

Radix
2n=34; NF=68

Peregriana
2n=34; NF=68

Запропонована тут схема еволюції каріотипів (рис. 5.1) в цілому співпадає з поглядами Я.І. Старобогатова і М.Д. Круглова (Старобогатов, 1976; Круглов, 1985) на філогенію ставковикових. 
Рис.5.1. Схема можливої еволюції каріотипів роду Lymnaea

Схема еволюції лімнеїд, запропонована М. Яцкевич, в деяких аспектах суперечить новим даним. Підрід Galbа відповідно до цієї схеми виявляється філогенетично спорідненим із Corvusiana та Lymnaea s.str., що не підтверджується каріологічними даними. Нам не вдалося виявити в природі видів підроду Omphiscola, що, за М.Яцкевич, є вихідною групою для Lymnaea. Цілком можливо, що характеристики хромосомного набору Omphiscola могли б допомогти уточнити місце підроду у філогенії роду Lymnaea.

Основні результати та висновки
1.	Вперше детально описано каріотипи 16 європейських видів ставковиків (при цьому хромосомні числа 11 з них повідомлено вперше). Встановлено їх хромосомні формули та основні числа (NF), визначено основні лінійні параметри каріотипів.
2.	На основі отриманих каріологічних даних рід Lymnaea чітко поділяється на 4 групи: Corvusiana (типовий каріотип - 2n=36; NF=60), Lymnaea s.str. (типовий каріотип 2n=36; NF=62); Stagnicola і Galba (типовий каріотип - 2n=36; NF=72); Radix і Peregriana (типовий каріотип 2n=34; NF=68).  Довжина диплоїдних наборів всіх досліджених видів стабільна.
3.	Особливості каріотипів у сукупності з традиційними анатомічними та конхіологічними ознаками можуть використовуватись у систематиці роду Lymnaea на підродовому та в деяких випадках на видовому рівнях.
4.	Види підроду Corvusiana мають подібні каріотипи. Від L.stagnalis (підрід Lymnaea s.str.) вони відрізняються за числом акроцентричних хромосом у наборі. 
5.	З підроду Stagnicola за каріотипом виділяється лише L.vulnerata, 1-4 пари хромосом якого є мета- і субметацентричними (у каріотипах інших видів із цього підроду 2-а та 4-а пари хромосом представлені субтелоцентриками). 
6.	Серед видів підродів Radix та Peregriana за морфологічними особливостями хромосом виділяються L.auricularia та L.peregra, каріотипи яких характеризуються наявністю значної кількості метацентриків – 22m у L.auricularia, та 24m у L.peregra. Хромосомні набори інших представників підроду Peregriana мають у своєму складі від 14 до 18 пар метацентриків. 
7.	Вперше проведений нами аналіз кількісних ознак черепашки не виявив достовірних відмінностей між такими парами видів як L.palustris – L.turricula; L.atra – L.turricula; L.peregra – L.lagotis; L.ovata – L.fontinalis – L.balthica. Отже, лінійних конхологічних параметрів недостатньо для надійного розмежування близьких видів у підродах Stagnicola та Peregriana. Їх застосування можливе лише в сукупності з якісними характеристиками черепашки. 
8.	Вперше проведений порівняльно-морфологічний аналіз будови статевої системи ставковиків підтвердив діагностичне значення цієї групи ознак, зокрема індексу копулятивного апарату, на підродовому рівні. Застосування цих ознак на рівні окремих видів ускладнюється значною їх мономорфністю в межах одного підроду.
9.	Вперше проведено комплексний аналіз каріологічних та морфологічних ознак ставковиків. Класифікація за сукупністю ознак загалом відповідає ієрархії таксонів у існуючих системах. При цьому показано високий рівень відособленості L.vulnerata і L.peregra, що може бути підставою для підвищення їх таксономічного рангу. В той же час, самостійність інших видів підродів Stagnicola та Peregriana потребує додаткового підтвердження.
10.	У результаті аналізу не вдалося виявити надійних діагностичних ознак для розмежування секцій Stagnicola s. str. та Fensiana (підрід Stagnicola), а також Cyphideana, Ampullaceana та Bouchardiana (підрід Peregriana). Для уточнення статусу цих таксонів потрібні додаткові дослідження.
11.	Як показує аналіз всіх наявних даних щодо каріології, морфології та молекулярної біології, за предковий каріотип може бути прийнятий такий, який відповідає каріотипу Corvusiana (2n=36; NF=60). Еволюційні перетворення в каріотипах ймовірно відбувались у напрямку збільшення числа плеч хромосом. Становлення групи, що включає Radix та Peregriana, супроводжувалось очевидно теломерно-теломерним злиттям хромосом.
12.	Аналіз різних філогенетичних схем досліджуваної групи за каріологічними та морфологічними ознаками показує, що найбільш підтвердженою є схема, запропонована М.Д. Кругловим.

Публікації та участь у конференціях. Загальна кількість публікацій – 40, з них статей у фахових виданнях, визнаних ВАК– 7; посібників – 1. 
Список найважливіших наукових і науково-методичних праць:
1.	Стадниченко А.П., Куркчі Л.М., Гарбар О.В. Ставковикові та чашечкові України / Житомирский гос. педин-т. – Житомир, 1996. – 123с. – Деп. в Укр. ИНТЭИ 02.12.96 г., №244-Ук 96. 
2.	Гарбар А.В. Кариотип Lymnaea auricularia (Gastropoda, Pulmonata, Lymnaeidae) из Центрального Полесья // Вестн. зоол.. – 1998. – Т.32, №5-6. – С. 137-138. 
3.	Гарбар О.В. Хромосоми ставковиків з Центрального Полісся // Вісник Житомирського педагогічного інституту. – 1998а.– №1. – С.103-104.
4.	Melnychenco R.K., Garbar A.V. Karyotypes of certain frechwater mollusks of the fauna of Ukraine // Abstracts of the World congress of malacology. – Chicago. – 1998. – P.217.
5.	Гарбар О.В. Особливості екології ставковиків (Gastropoda, Pulmonata) фауни Житомирського Полісся // Вісник Житомирського педагогічного універсистету. – 1999. - №3. – С. 148-150.
6.	Стадниченко А. П., Сластенко М. М., Мельниченко Р. К., Гарбар О.В. та ін. Методи дослідження молюсків – К. , 1999. – 64 с. // Деп. в ДНТБ України 22. 03. 1999, № 78 -Ук 99.
7.	Гарбар А.В. Описание кариотипов трёх видов рода Lymnaea (Gastropoda, Pulmonata, Lymnaeidae) фауны Украины // Вестн. зоол. Отд. вып.14. – 2000. – С. 40-47.
8.	Гарбар О.В. Сучасний стан фауни ставковиків (Gastropoda, Pulmonata, Lymnaeidae) України // Вісник Житомирського педагогічного університету. – 2000а. - №5. – С. 95-97.
9.	Гарбар А.В. Кариотип Lymnaea monnardi (Gastropoda, Pulmonata) из популяции реки Тетерев // Моллюски: проблемы систематики экологии и филогении. – Санкт-Петербург. – 2000б. – С. 27-28.
10.	.Гарбар А.В. Комплексный анализ морфологических признаков представителей подродов Lymnaea (Corvusiana) и L. (Stagnicola) (Gastropoda, Pulmonata, Lymnaeidae) и оценка их диагностической значимости // Вестн. зоол. – 2001. – Т. 35, №2. – С.15-22.
11.	Гарбар О.В. Фауна ставковиків підроду Stagnicola (Gastropoda, Pulmonata, Lymnaeidae) України та їх екологічні особливості // Вісник ДАУ. – 2001а. – №2. – С. 18-20.
12.	Мельниченко Р. К., Гарбар О. В., Стадниченко А. П., Іваненко Л. Д. Поліплоїдія і анеуплоїдія в родині перлівницевих (Mollusca, Bivalvia, Unionidae) та їх можливе використання для оцінки екологічного стану водойм // Наукові записки. Серія: біологія, спец. випуск: гідроекологія. – Тернопільський педуніверситет. – 2001. – 4 (15). – С. 139-140.
13.	Гарбар О.В. Таксономічне значення морфологічних ознак на прикладі підроду Peregriana роду Lymnaea // Вісник ЖПУ– 2002. – №10. – С.27-29. 
14.	Garbar A.V., Korniushin A.V. Karyotypes of two European species of the genus Lymnaea with disputable taxonomic status (Gastropoda: Pulmonata: Lymnaeidae)/ Malakologische abhandlungen. – 2002 – v.20, №2. – P.235-246. 
15.	Garbar Alexandr, Melnychenko Ruslana. Karyotype as a feature in the systematic of freshwater molluscs // Folia Malacologica. – 2002а. – Vol. 10 (1). – P. 36.
16.	Гарбар Д.А.., Гарбар О.В. Проблеми і перспективи каріологічних досліджень черевоногих молюсків (Gastropoda, Pulmonata) // Вісник ЖПУ.– 2002.– №10. – С. 3-4.
17.	Гарбар О.В. Каріологічні особливості ставковиків фауни України. // Вісник Львівського університету. Серія біологічна. – 2003 – 32. – С. 117-121. 
18.	Garbar A.V., Korniushin A.V. Karyotypes of  European species of the subgenus Radix (Gastropoda: Pulmonata: Lymnaeidae) ) // Malacologia. – 2003, 45 (1). – Р. 141-148.
19.	Гарбар О.В. Анатомічні характеристики ставковикових (Gastropoda, Pulmonata, Lymnaeidae) фауни України // Вісник ЖДПУ. – 2003 – 11. – С. 241-244.
20.	Рідкісні і зникаючі види тварин Житомирщини : Навчальний посібник для  студентів вищих навчальних закладів / Стадниченко А.П., Гарбар О.В., Мельниченко Р.К. та ін.– Житомир: Волинь, 2003. – 176 с. 
21.	Гарбар А.В., Манило В.В., Корнюшин А.В. Вероятные направления эволюции кариотипов европейских представителей Lymnaeidae (Mollusca, Gastropoda, Pulmonata) в свете современных представлений о филогении семейства // Вестн. зоол. – 2004. – Т. 38, №2. – С. 29-37.
22.	Гарбар Д.А., Гарбар О.В. Використання стимуляторів мітозу в каріологічних дослідженнях молюсків / Еколого-функціональні та фауністичні аспекти дослідження молюсків, їх роль у біоіндикації стану навколишнього середовища: Збірник наукових праць. – Житомир: Волинь, 2004. – С. 33-34.
Перелік конференцій у яких брав участь:
1.	World congress of malacology (USA, Washington, 1998).
2.	Международная научная конференция “Современные проблемы изучения, использования и охраны природных комплексов Полесья” (Минск, 22-25 сентября 1998г.).
3.	Международная научно-практическая конференция “Экология городов и рекреационных зон“ (Одесса, 1998).
4.	Международная научно-практическая конференция “Вода и здоровье“ (Одесса, 1998).
5.	Всеукраїнська науково-практична конференція “Сучасні погляди з популяризації природничих наук“ (Полтава, 1998). 
6.	Всеукраїнська науково-практична конференція ”Екологія і освіта: питання теорії та практики” (Черкаси, 1998).
7.	Міжнародна науково-практична конференція студентів, аспірантів, молодих вчених “Екологія. Людина. Суспільство” (Київ, 11-12 травня 2000 р.).
8.	Международная научная конференция “Моллюски. Проблемы систематики, экологии и филогении: Четвертое (тринадцатое) совещание по изучению моллюсков (наземных, пресноводных и морских)” (Россия, Санкт-Петербург, 27-28 октября 1998).
9.	Всеукраїнська наукова конференція “Екологічна наука і освіта в педагогічних вузах України” (Умань, 2000).
10.	Всеукраїнська зоологічна конференція “Зоологічні дослідження в Україні на межі тисячоліть“ (Кривий Ріг, 2001). 
11.	Міжнародна науково-практична конференція студентів, аспірантів, молодих вчених “Екологія. Людина. Суспільство” (Київ, 14-17 травня 2003р.). 
12.	Міжнародна наукова конференція “Молюски. Основні результати, проблеми та перспективи досліджень” (13-15 травня 2002 р. м. Житомир).
13.	Всеукраїнська конференція молодих вчених “Сучасні питання і проблеми зоологічної науки”, (Київ, травень 2002).
14.	Польська регіональна наукова малакологічна конференція XVIII Krajowe Seminarium Malakologiczne (Szczecin-Lublin, 24-26 kwietnja 2002).
15.	Всеукраїнська Інтернет - конференція “Наукові дослідження на Україні. Екологія і охорона навколишнього середовища” (Дніпропетровськ-Черкаси-Одеса, 28 жовтня-4 листопада 2002р.).
16.	6 Міжнародна конференція “Наука і освіта – 2003” (20-24 січня 2003 р., Дніпропетровськ-Донецьк-Харків).
17.	Всеукраїнська Ювілейна наукова конференція студентів, аспірантів та молодих вчених, присвячена 180-річчю з дня народження Л.С. Ценковського (Одеса, 28 березня-1квітня 2003 р.).
18.	ІІІ Міжнародна наукова конференція “Фальц-Фейнівські читання” (Херсон, 23-25 квітня 2003р.).
19.	Міжнародна науково-практична конференція, присвячена 80-річчю Канівського природного заповідника “Роль природно-заповідних територій у підтриманні біорізноманіття” (Канів, 9-11 вересня 2003 р.).
20.	Польська регіональна наукова малакологічна конференція XIX Krajowe Seminarium Malakologiczne (Słupsk, 22-24 września 2003).
21.	Міжнародна науково-практична конференція “Екосистемні і морфоеволюційні дослідження молюсків” (Житомир, 13-15 травня 2004р.).

Наукові зв’язки підтримує з наступними установами:
-	University of Silesia Faculty of Biology &Environmental Protection, Dept. of Hydrobiology (Katowice, Poland).
-	Universite P. et M. Curie- CNRS-INSU Obsevatoire Oceanologique (Villefranche-sur-Mer cedex, France).
-	Інститут зоології НАН України, лабораторія еволюційно-генетичних основ систематики (Київ, Україна).
-	Національний науково-природничий музей НАН України, лабораторія цитогенетики (Київ, Україна).

МЕЛЬНИЧЕНКО РУСЛАНА КОСТЯНТИНІВНА

Доцент кафедри зоології

Біографічні дані. Мельниченко Руслана Костянтинівна народилась 31 липня 1971 року у м. Житомирі. У 1988 р. після закінчення з золотою медаллю середньої школи №30 м. Житомира вступила на природничий факультет Житомирського педагогічного інституту імені Івана Франка. У 1993 році закінчила  з відзнакою цей навчальний заклад і отримала кваліфікацію спеціаліста “вчителя біології і хімії середньої школи”. Працювала вчителем біології в загальноосвітній школі № 9 м. Коростеня (1992-1993 рр.) та середній школі № 34 м. Житомира (1993-1997 рр.). З 1997 по 2000рр. навчалась в аспірантурі при Житомирському педагогічному університеті. 
Основні етапи педагогічної та науково-педагогічної діяльності у вищих закладах освіти III-IV рівня акредитації:
-	З 10 жовтня 1997 р. по 15 жовтня 2000 р. – навчання в аспірантурі на спеціальності “зоологія” Житомирського державного педагогічного інституту  ім. Івана Франка (27.05.1999 було перейменовано на  Житомирський державний педагогічний університет імені І. Франка).
-	З 16 жовтня 2000 р. по 26 квітня 2002 р. – асистент кафедри зоології Житомирського державного педагогічного університету;
-	З 26 квітня 2002 р. по 13 березня 2003 р. – старший викладач кафедри зоології Житомирського державного педагогічного університету;
-	З 13 березня 2003 р. по теперішній час – на посаді доцента кафедри зоології Житомирського державного педагогічного університету.
-	 28 квітня 2004 року – рішенням Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки присвоєно вчене звання доцента кафедри зоології.
Стаж педагогічної роботи у вищих закладах освіти III-IV рівня акредитації – 4 роки, у тому числі у Житомирському державному університеті – 4 роки.
Розробила і читає основні навчальні курси: “Гістологія з основами ембріології” “Сучасні погляди на еволюційне вчення”, факультативний курс “Спеціальна гістологія”, лабораторний і польовий практикум з “Зоології хребетних”. Керує написанням курсових та дипломних робіт. Під її керівництвом працює наукова студентська проблемна група. Бере участь у науково-організаційній роботі кафедри та методичному забезпечені навчального процесу. Опублікувала у співавторстві 1 підручник, 1 навчальний посібник, рекомендовані Міносвіти і науки України для студентів вищих навчальних закладів.
Кандидат біологічних наук з 2001 р. Захист дисертації відбувся у спеціалізованій вченій Інституту Зоології ім. І.І. Шмальгаузена НАН України. (спеціальність 03.00.08 – зоологія). 
Мельниченко Р.К. брала участь у виконанні наукової держбюджетної теми ”Вплив полютантів на поведінкові особливості, макроструктуру та фізіолого-біохімічні показники різних тканин та органів молюсків”, з жовтня 2003 – у складі виконавців нової наукової теми “Прісноводні молюски в системі біомоніторингу”. Мельниченко Р.К. здійснює керівництво одним із підрозділів студентської наукової проблемної групи, є науковим керівником студентських курсових та дипломних робіт.

Основні напрямки наукових досліджень: фауна, екологія, систематика, каріологія прісноводних двостулкових молюсків України.

Тематика наукової роботи: Порівняльно-каріологічна характеристика родини перлівницевих (Mollusca, Bivalvia, Unionidae) фауни України.

Мета роботи – описати каріотипи перлівницевих фауни України і встановити можливість використання одержаних результатів у таксономічних і еволюційних дослідженнях. У зв’язку з цим вирішувалися такі завдання:
1. Описати структуру хромосомних наборів молюсків родини перлівницевих фауни України.
2. Здійснити порівняльно-каріологічний аналіз на рівні популяцій, видів та родів досліджуваної родини.
3. Визначити диференціюючу та інтегруючу роль каріотипу як таксономічної ознаки в систематиці родини перлівницевих.
4. Дослідити та проаналізувати цитогенетичні порушення в різних популяціях уніонід та можливість їх використання для оцінки мутагенного потенціалу середовища.

Актуальність дослідження. Молюски родини перлівницевих (Unionidae) відіграють велику роль у прісноводних екосистемах, в яких вони становлять значну частину біомаси бентосу. Важливим є значення їх і як індикаторів рівня забруднення водного середовища різними полютантами та радіонуклідами. Крім того, перлівницеві є проміжними хазяями багатьох видів трематод, марити яких паразитують у хребетних тварин, а деякі з них - і у людини.
У систематиці перлівницевих звичайно застосовують порівняльно-морфологічний метод, в основі якого лежать особливості їх черепашки та деякі (нечисленні) анатомічні ознаки. Я.І.Старобогатовим (1971, 1977) було запропоновано нову систему родини, яка окрім традиційних морфологічних ознак черепашок враховує особливості кривизни фронтального перерізу їх стулок. Згідно цієї системи у водоймах України зустрічається 21 вид Unionidae, що належать до п’яти родів, об’єднаних трьома підродинами (Стадниченко, 1984). Однак більшість європейських дослідників не прийняли цю класифікацію Unionidae, наводячи для Східної Європи (в тому числі і для України) лише по три види родів Unio та Anodonta, іноді виділяючи A.complanata в окремий рід Pseudanodonta (Modell, 1964; Haas, 1969; Piechocki, Dyduch-Falniowska, 1993 та ін.). Для вирішення проблем систематики, дослідження еволюційних процесів у групі, механізмів видоутворення та гібридизації, малакологи почали використовувати цитогенетичні методи дослідження. Проте прісноводні двостулкові молюски вивчені каріологами недостатньо. Серед перлівницевих у тій чи іншій мірі досліджено переважно американські та східноазіатські види. В Європі (включаючи країни Середземномор’я) описано хромосомні числа лише п’яти із дев’яти загальновживаних видів (Griethuysen et al., 1969; Vitturi et al., 1982; Баршене, Петкявичюте, 1988). Каріологічні дослідження Unionidae фауни України не проводились взагалі. 
Інформативним методом вивчення мутагенної дії середовища на організми є облік цитогенетичних порушень у статевих і соматичних клітинах (Немцова, 1970; Гилева, 1997). Для визначення екологічного стану водних екосистем досить перспективною є така група гідробіонтів як молюски. 
Таким чином, актуальність каріологічного дослідження перлівницевих зумовлена недостатнім рівнем вивченості, важливою роллю цих тварин у біоценозах та необхідністю застосування нових підходів для вирішення проблем таксономії та біоіндикації. 

Наукова новизна. Вперше описано каріотипи 16 видів перлівницевих, наведених для фауни України. Встановлено число хромосом (n, 2n), основне число (NF), морфологічні типи хромосом за положенням центромери (хромосомна формула), загальну довжину хромосомного набору (TCL). Для 8 видів описано гаплоїдний набір на стадії діакінезу мейозу. Отримані дані (крім хромосомних чисел трьох видів) є новими не лише для фауни України, але і для Європи. Вперше з’ясовано особливості каріотипів та проведено порівняльно-каріологічний аналіз різних популяцій перлівницевих (за числом хромосом та їх морфологією), здійснено облік цитогенетичних порушень у клітинах Unionidae з різних річкових басейнів. Виявлено явища поліплоїдії, анеуплодії, хромосомних аберацій у тканинах гонад та зябер перлівницевих із водойм різних областей України. Вперше здійснено порівняльно-каріологічний аналіз родини Unionidae на видовому та родовому рівнях, визначено можливість використання каріотипу як диференціюючої та інтегруючої ознаки в систематиці цих молюсків.
У роботі дістало подальший розвиток фауністичне дослідження перлівницевих України. З’ясовано видовий склад родини Unionidae річкових басейнів Прип’яті, Середнього Дніпра (ліві та праві притоки), Сіверського Дінця, Західного Бугу, Сану, верхнього Дністра, Південного Бугу. Виявлено нові місцезнаходження видів родів Batavusiana та Pseudanodonta, котрі стали рідкісними та малочисельними в Україні протягом останніх десятиліть.

Найважливіші результати наукової роботи

Опис каріотипів перлівницевих
Підродина перлівницевих – Unioninae Rafinesque, 1820
Рід Батавузіана - Batavusiana Bourguignat in Locard, 1898
Батавузіана червона - Batavusiana nana carnea (Küster, 1878)
Каріологічно досліджено тварин з двох місцезнаходжень у басейні Прип’яті і одного – в басейні Сіверського Дінця. Міжпопуляційний поліморфізм спостерігався за наявністю супутників на 11 парі хромосом (виявлено лише у особин з р. Уж). Диплоїдний набір виду включає 19 пар хромосом (табл.1), розмір яких рівномірно зростає від 1,76 до 3,72 мкм. Добре ідентифікується перша хромосомна пара, відносна довжина якої становить 8,28% від загальної довжини геному. Серед хромосом набору субметацентриками (sm) є 3-, 6-, 8-, 13-, 17-а і 18-а пари хромосом. Морфологічний тип 4-, 7- та 15-ї пар проміжний між мета- та субметацентричним (m-sm), а 10-, 12- та 14-ї хромосом – між субтело- і субметацентричним (st-sm). Решта хромосом – метацентричні (m). Статеві хромосоми не ідентифіковано. 
Батавузіана бура – Batavusiana fuscula fuscula (Rossmaessler, 1836)
Каріологічно досліджено тварин з двох місцезнаходжень у басейні Прип’яті. Диплоїдний набір виду включає 19 пар хромосом (табл.1), розмір яких рівномірно зростає від 1,9 до 3,72 мкм. За розмірами виділяється перша хромосомна пара, відносна довжина якої становить 7,68% від загальної довжини геному. Субметацентриками (sm) є 5-, 8-, 12-, 13-, 14-, 15-та і 18-та пари хромосом, 10-та пара – субтелоцентрична (st). Морфологічний тип 11- та 17-ї пар – проміжний між мета- і субметацентричним (m-sm). Решта хромосом – метацентричні (m). Статеві хромосоми не ідентифіковано. 
Батавузіана Гонт’єра – Batavusiana musiva gontieri Bourguignat, 1881
Каріологічно досліджено тварин з чотирьох місцезнаходжень у басейні Прип’яті. Диплоїдний набір виду включає 19 пар хромосом (табл.1), які рівномірно збільшуються від 1,83 до 4,03 мкм. Відносна довжина першої хромосомної пари становить 8,65% від загальної довжини геному. У каріотипі 17-та пара хромосом є субтелоцентриком (st). Для 2-, 4-, 5-, 7- та 15-ї хромосом характерне проміжне положення центромери між мета- і субметацентричним (m-sm), а для 10-, 12- і 14-ї - між субтело- і субметацентричним (st-sm). Решта хромосом – метацентричні (m). Статеві хромосоми не ідентифіковано.
Батавузіана іреньська – Batavusiana irenjensis (Kobelt, 1912)
Каріологічно досліджено тварин з одного місцезнаходження у басейні Прип’яті. Диплоїдний набір виду включає 19 пар хромосом (табл.1), розмір яких рівномірно зростає від 1,90 до 4,11 мкм. Добре ідентифікується перша хромосомна пара, відносна довжина якої становить 8,24 % від загальної довжини геному. Субметацентриками (sm) є 5-, 6-, 8-, 10-, 13-,14-, 15-, 17-, 18-та пари хромосом. Морфологічний тип 9- і 12-ї пар – проміжний між субтело- і субметацентричним (st-sm), а 3-ї – відповідно між мета- і субметацентричним (m-sm). Решта хромосом – метацентричні (m). Статеві хромосоми не ідентифіковано.
Порівняльний аналіз каріотипів роду Batavusiana показав їх подібність за кількістю хромосом та основним числом (n=19, 2n=38, NF=76) (табл.1). Хромосомні набори містять переважно мета- і субметацентричні хромосоми та дві-чотири пари субтелоцентриків. При попарному порівнянні видів (ANOVA, тест Бонфероні) виявлено, що 5-7 пар хромосом кожного виду діагностується за центромерним індексом, 1-4 – за відносною довжиною. Для всіх батавузіан маркерними є 7 – 9-а, 12– 14 та 17-а хромосоми, для деяких видів – ще 2-а, 3-, 5-та пари хромосом.
Рід Перлівниця – Unio Philipson, 1788
Перлівниця серповидна – Unio (Tumidusiana) tumidus falcatulus Drouët, 1881
Каріологічно досліджено тварин з чотирьох місцезнаходжень у басейнах Середнього Дніпра та Прип’яті. Диплоїдний набір виду включає 19 пар хромосом (табл.1), які рівномірно збільшуються від 1,9 до 4,15 мкм. За розмірами виділяється перша хромосомна пара, відносна довжина якої становить 8,15% від загальної довжини геному. Субметацентриками (sm) є 3-, 4-, 7-, 9-, 10-, 11-, 13-а пари хромосом, 15-та пара – субтелоцентрична (st), всі інші – метацентричні (m). Статеві хромосоми не ідентифіковано.
Перлівниця борисфенова – Unio (T.) conus borysthenicus Kobelt, 1879
Каріологічно досліджено тварин із шести місцезнаходжень у басейнах Прип’яті, правих та лівих приток Середнього Дніпра. Диплоїдний набір виду включає 19 пар хромосом (табл. 1), розмір яких рівномірно зростає від 1,95 до 4,19 мкм. Добре ідентифікується перша хромосомна пара, відносна довжина якої становить 8,23 -8,55 % від загальної довжини геному. В усіх популяціях субметацентриками (sm) є 5-, 7- і 17-та пари хромосом, метацентриками (m) – 1-, 2-, 4-, 6-, 8-, 13-, 16-, 18-, 19-та пари, 11-та пара – проміжного типу між субтело- і субметацентричним (st-sm). Центромери 3-, 9-, 10-, 12-, 14-ї хромосомних пар займають у різних популяціях як субмедіальне, так і медіальне положення, а 15-та пара є субметацентриком у каріотипі особин поліського регіону (річки Тетерів, Уборть), і субтелоцентриком для перлівниць з р. Протока (Б.Церква Київської обл.). Статеві хромосоми не ідентифіковано. Число бівалентів діакінезу стабільне – 19, розміри їх зменшуються поступово, форма переважно кільцеподібна або хрестовидна, найменших – паличковидна.
Перлівниця важка – Unio pictorum ponderosus Spitzi in Rossmaessler, 1844
Каріологічно досліджено тварин з п’яти місцезнаходжень у басейнах Середнього Дніпра та Сіверського Дінця. Диплоїдний набір виду включає 19 пар хромосом (табл.1), які рівномірно збільшуються від 1,93 до 5 мкм. Виділяється за розмірами у наборі перша хромосомна пара, відносна довжина якої становить 9,22-9,50 % від загальної довжини геному. Морфометричний аналіз хромосом здійснено на прикладі двох популяцій – з річок Тетерів (Житомир) та Рось (Б. Церква Київської обл.). В обох випадках каріотипи містять субметацентричні (sm) 5-, 7-, 14-, 15-ту пари хромосом та 1-, 3-, 4-, 8-, 10-, 13-, 17-, 18- і 19-ту пари – метацентричні (m). Центромера 2-, 6-, 12-, 15- і 16-ї пар може займати в пластинках особин з різних популяцій як субмедіальне, так і медіальне положення, а в 9- і 11-й хромосомних парах – субмедіальне і субтермінальне. Каріотипи самців і самок ідентичні. Число бівалентів діакінезу на препаратах сім’яників стабільне – 19, іноді (р.Уди Харківської обл.) – анеуплоїдне (n= 18) та поліплоїдне (n= 38). Розміри їх зменшуються поступово, форма найбільшого та кількох середнього розміру - кільцеподібна, інші – хресто- і паличковидні.
Перлівниця довгодзьоба – Unio rostratus rostratus (Lamark, 1819)
Каріологічно досліджено тварин із трьох місцезнаходжень у басейнах правих та лівих приток Середнього Дніпра, Південного Бугу. Міжпопуляційний поліморфізм спостерігається за наявністю супутників у хромосом 12-ої пари (це явище характерне для особин з р.Лісова, (Бондарці Житомирської обл. і не спостерігалось у інших популяціях). Диплоїдний набір виду включає 19 пар хромосом (табл.1), розмір яких рівномірно зростає від 2,02 до 4,22 мкм. Добре ідентифікується перша хромосомна пара, відносна довжина якої становить 8,5% від загальної довжини геному. Субметацентриками (sm) є 5-, 6-, 9-, 12-, 14-, 17-та пари хромосом, 11- і 15-та пари займають проміжне положення між субтело- і субметацентричним (sm-st), а 7-а– між субмета- та метацентричним (m-sm). Решта хромосом – метацентричні (m). Статеві хромосоми не ідентифіковано. Число бівалентів діакінезу на препаратах сім’яників стабільне – 19, інколи (р.Пд. Буг, Вінниця) – анеуплоїдне (n= 18) та поліплоїдне (n= 38). Розміри їх зменшуються поступово. Форма найбільшого біваленту кільцевидна, інших – хресто-, паличко- та крапкоподібна.
Перлівниця шорстка – Unio limosus graniger Ziegler,1847
Каріологічно досліджено тварин з одного місцезнаходження в басейні Прип’яті (р. Уж). Диплоїдний набір виду включає 19 пар хромосом (табл.1), розмір яких рівномірно зростає від 2 до 4,31 мкм. Перша хромосомна пара чітко виділяється у наборі, відносна довжина її становить 8,07% від загальної довжини геному. Субметацентриками (sm) є 5-, 6-, 8-, 9-, 11-, 13-, 14-, 17-та пари хромосом, 15- і 16-та пари - субтелоцентричні (st), центромери 2- і 7-ї пар займають проміжне положення між мета- і субметацентричним (m-sm). Решта хромосом – метацентричні (m). Каріотипи самців і самок ідентичні.
Порівняльний аналіз каріотипів роду Unio показав їх подібність за кількістю хромосом та основним числом (n=19, 2n=38, NF=76) (табл.1). У каріотипах представлені переважно мета- та субметацентрики та одна-дві пари субтелоцентриків. Найбільш схожі між собою хромосомні набори U.limosus, U.pictorum і U.rostratus. Достовірні відмінності виявлено за центромерними індексами у трьох-шести пар хромосом, як правило, це 2-3-, 9-11-і 15-16-та пари, причому різниця між каріотипами U.pictorum і U.rostratus не перевищує міжпопуляційні відмінності U.pictorum. Хромосомні набори U.tumidus та U.conus різняться за центромерними індексами хромосом чотирьох і семи пар відповідно (для двох різних популяцій), як правило, це 4-, 5-, 9-, 12-15-та пари. Міжвидова мінливість їх каріотипів не перевищує відмінностей між окремими популяціями U.conus. При попарному порівнянні каріотипів представників підродів Unio і Tumidusiana за вказаними критеріями відмінності виявлені за 6-11-ма парами. 
Підродина несправжніх беззубок – Pseudanodontinae Jaeckel, 1962
Рід Псевданодонта - Pseudanodonta Bourguignat, 1876
Псевданодонта вузька – P. complanata (Ziegler in Rossm., 1835)
Каріологічно досліджено тварин з трьох місцезнаходжень у басейнах Прип’яті, Сіверського Дінця та Пд. Бугу. Диплоїдний набір виду включає 19 пар хромосом (табл.1), розмір яких рівномірно зростає від 1,74 до 3,38 мкм. Відносна довжина першої хромосомної пари становить 6,95-7,48 % від загальної довжини геному, різка межа між нею і сусідньою парою відсутня. Субметацентриками (sm) є 6-, 8-, 10-, 11-, 13-, 15-та і 16-та пари хромосом, всі інші – метацентричні (m). Міжпопуляційний поліморфізм спостерігається за наявністю двох субтелоцентричних пар хромосом (11-ї та 13-її) у каріотипі P.complanata з басейну Сіверського Дінця (в інших популяціях вони відсутні). Статеві хромосоми не ідентифіковано. Число бівалентів діакінезу на препаратах сім’яників дорівнює 19, розміри їх зменшуються поступово, форма переважно кільцевидна і хрестоподібна, найменших – паличкоподібна.
Pseudanodonta sp.
Серед несправжніх беззубок з басейну Прип’яті виявлено форми з невеликою, компактною черепашкою бурого кольору, досить опуклі та товстостінні, описані нами як Pseudanodonta sp. Диплоїдний набір включає 19 пар хромосом (табл.1), розмір яких рівномірно зростає від 2,09 до 3,32 мкм. Відносна довжина першої хромосомної пари становить 7,01% від загальної довжини геному, різка межа між нею і сусідньою парою відсутня. Субметацентриками (sm) є 6-, 8-, 10-, 15-та і 16-та пари хромосом, всі інші – метацентричні (m). Статеві хромосоми не ідентифіковано. Число бівалентів діакінезу на препаратах сім’яників стабільне – 19, інколи (р. Жерев Житомирської обл.) – анеуплоїдне (n=18) та поліплоїдне (n=38). Розміри їх зменшуються поступово, форма переважно кільцевидна і хрестоподібна, а найменших – паличкоподібна.
Порівняльний аналіз каріотипів видів роду Pseudanodonta показав їх подібність за кількістю хромосом та основним числом (n=19, 2n=38, NF=76) (табл. 1). Достовірні відмінності виявлено між центромерними індексами 11- і 13-ї пар P.complanata, приналежних до різних популяцій (східна та західна форми), та цими ж парами в каріотипах P.complanata і P.sp i з басейну Прип’яті (річки Уж та Уборть). Хромосомні набори P.complanata з р.Уди і P.sp з р.Уж, достовірно різнились ще за центромерним індексом 16-ї пари. Таким чином, різниця досліджених нами каріотипів P.complanata і P.sp не перевищує міжпопуляційні відмінності хромосомних наборів P.complanata.
Підродина беззубок – Anodontinae Rafinesque, 1820
Рід Беззубка - Anodonta Lamarck, 1799
Беззубка Міхеля – Anodonta zellensis micheli Modell, 1945
Каріологічно досліджено тварин з двох місцезнаходжень у басейнах Прип’яті та Середнього Дніпра. Диплоїдний набір виду включає 19 пар хромосом (табл.1), розмір яких рівномірно зростає від 1,81 до 4,13 мкм. Відносна довжина першої хромосомної пари становить 7,45 % від загальної довжини геному, різка межа її з наступною парою відсутня. Субметацентриками (sm) є 2-, 4- 6-, 7-, 10-, 11-, 12- і 17-а пари хромосом. Морфологічний тип 13-ої пари проміжний між субтело- та субметацентричним (sm-st). Решта хромосом – метацентричні (m). Статеві хромосоми не ідентифіковано. Число бівалентів діакінезу на препаратах сім’яників дорівнює 19, лише інколи буває 18 або 20 (ставок, Гришківці Житомирської обл.). Розміри їх зменшуються поступово, форма кільцеподібна, хрестовидна, найдрібніші мають вигляд паличок.
Беззубка лебедина– Anodonta cygnea (linné, 1758)
Каріологічно досліджено тварин з чотирьох місцезнаходжень (басейни Прип’яті, Середнього Дніпра та Сіверського Дінця). Диплоїдний набір включає 19 пар хромосом (табл.1), розмір яких рівномірно зростає від 1,94 до 3,33 мкм. Відносна довжина першої хромосомної пари становить 6,75 % загальної довжини геному, різкої межі її з наступною парою немає. Субметацентриками (sm) є 2-, 4-, 7-,  8-, 10-, 11-, 12-, 13- і 14-а пари хромосом. Морфологічний тип 6-ї пари проміжний між мета- і субметацентричним типом (m-sm), а 17-ї - між субтело- та субметацентричним (st-sm). Решта хромосом – метацентричні (m). Статеві хромосоми не ідентифіковано. Число бівалентів діакінезу на препаратах сім’яників дорівнює 19, розміри їх зменшуються поступово, форма кільцеподібна, хрестовидна, найдрібніші мають вигляд паличок та крапок.
Беззубка озерна - Anodonta stagnalis (Gmelin in linné, 1791)
Каріологічно досліджено тварин з чотирьох місцезнаходжень (басейни Прип’яті та Середнього Дніпра). Диплоїдний набір виду включає 19 пар хромосом (табл.1), розмір яких рівномірно зростає від 2,25 мкм до 3,72 мкм. Відносна довжина першої хромосомної пари становить 6,59 % загальної довжини геному, різкої межі її з наступною парою немає. Субметацентриками (sm) є 2-, 6-, 7-, 8-, 9-, 11-, 12-, 13- і 16-а пари хромосом. Морфологічний тип 17-ї пари проміжний між субтело- та субметацентричним (st-sm). Решта хромосом – метацентричні (m). Статеві хромосоми не ідентифіковано. Число бівалентів діакінезу на препаратах сім’яників дорівнює 19, інколи (ставок, Гришківці Житомирської обл.)– 38. Розміри їх зменшуються поступово, форма кільцеподібна, хрестовидна, деякі мають вигляд паличок та крапок. 
Порівняльний аналіз каріотипів роду Аnodonta показав їх подібність за кількістю хромосом та основним числом (n=19, 2n=38, NF=76) (табл.1). Хромосомні набори складаються переважно з метацентричних (9-12 пар), субметацентричних (6-9 пар) та однієї пари субтелоцентричних хромосом. Достовірні відмінності між A.zellensis і A.cygnea виявлено за центромерними індексами 6-, 8- та 12-ї пар хромосом. Для каріотипів A.zellensis і  A.stagnalis різниця найбільша, шість пар (4-, 6-, 8-, 9-, 10-, 11-а), а для A.cygnea та A.stagnalis –чотири пари хромосом (3-, 4-, 9-, 10-а). 
Рід колетоптерум – Colletopterum Bourguignat, 1881
Підрід Пісціналіана – Piscinaliana Bourguignat, 1880
Колетоптерум серповидний – Colletopterum(Piscinaliana) piscinale falcatum (Drouët, 1881)
Каріологічно досліджено тварин з десяти місцезнаходжень (басейни Прип’яті, правих та лівих приток Середнього Дніпра, Сану, Зх.Бугу). Диплоїдний набір виду включає 19 пар хромосом (табл.1), розмір яких рівномірно зростає від 1,88 до 3,99 мкм. Добре ідентифікується перша пара метацентриків, її відносна довжина становить 8,23 –8,39 % від загальної довжини геному. У хромосомних наборах особин із усіх досліджених популяцій 2-а пара субметацентрична (sm), а 1-, 3-, 5-, 7-, 10-, 16- і 19-а пари хромосом - метацентричні (m). Центромерний індекс варіює у 8-, 11-, 12-, 14-, 15-, 17-ї хромосом, які можуть бути субтело- та субметацентричні (sm, sm-st, st). Хромосоми 4-, 6-, 9-, 13-, і 18-ї пар в різних популяціях представлені мета- і субметацентриками. Статеві хромосоми не ідентифіковано.
Підрід Пондерозіана – Ponderosiana Bourguignat, 1880
Колетоптерум сосковидний - Colletopterum (Ponderosiana) ponderosum rumanicum Bourguignat, 1880
Каріологічно досліджено тварин з двох місцезнаходжень із басейну Середнього Дніпра. Диплоїдний набір виду включає 19 пар хромосом (табл.1), розмір яких рівномірно зростає від 1,61 до 3,31 мкм. Добре ідентифікується перша пара метацентриків, їх відносна довжина становить 7,50- 7,87 % загальної довжини геному. Субметацентриками (sm) в обох популяціях є 2-, 4-, 6-, 13- та 17-а пари хромосом, метацентриками (m) – 1-, 3-, 5-, 7-, 9-, 16-, 18- і 19-та пари. Морфологічний тип 8-, 11-, 12-, 14-, 15-ї пар - проміжний між субтело- та субметацентричним (st-sm). Центромерні індекси їх значно варіюють у різних метафазних пластинках, причому мінливість спостерігається міжпопуляційна, в межах кожної популяції та індивідуальна. Статеві хромосоми не ідентифіковано.
Порівняльний аналіз каріотипів роду Colletopterum показав їх подібність за кількістю хромосом та основним числом (n=19, 2n=38, NF=76) (табл.1). Хромосомні набори містять 8-10 пар метацентриків, 5-6 субметацентриків та 3-4 пари субтелоцентричних хромосом. За величинами центромерних індексів вони відрізняються за однією-трьома парами, причому міжвидова мінливість не перевищує міжпопуляційну. Маркерними найчастіше є 3-4-а, 11-, 14-, 15-а хромосоми.

Порівняльний аналіз каріотипів родини Unionidae
Хромосомні набори родини перлівницевих відзначаються консервативністю. У них стале число хромосом і хромосомних плечей – 2n=38, NF=76 (табл. 1).
Всі хромосоми належать до макрохромосом, довжина їх зменшується поступово (окрім першої пари), переважаючий морфологічний тип хромосом – мета- і субметацентричний (m, m-sm, sm). Кількість різко нерівноплечих хромосом (sm-st, st) у каріотипах перлівницевих, як правило, одна-дві пари. Лише представники родів Colletopterum та Batavusiana мають 3-4 пари таких хромосом. У каріотипі всіх Unionidae перша пара метацентриків однозначно ідентифікується за розмірами. За співвідношенням її з наступною парою хромосом (L1/L2) можна виділити три групи перлівницевих: найбільше значення цього параметру у представників родів Batavusiana і Unio, найменше характерне для Anodonta і Pseudanodonta, проміжне – для молюсків роду Colletopterum (табл. 1). Середня загальна довжина диплоїдного набору (TCL) для родини становить близько ста мкм.
Таблиця 1
Основні параметри каріотипів родини Unionidae фауни України
Класифікація	Хромосомна формула	NF	TCL, мкм	L1/L2	
Підродина Unioninae Rafinesque, 1820	
B.nana
B.fuscula
B.musiva
B.irenjensis	2n=14m+6m-sm+12sm+6st-sm=38
2n=18m+4m-sm+14sm+2st=38
2n=20m+10m-sm+4sm+6sm-st+2st=38
2n=14m+2m-sm+18sm+4sm-st=38	76
76
76
76	90,82±2,4
96,54±1,2
93,14±2,1
97,74±2,4	1,26±0,09
1,22±0,03
1,26±0,08
1,25±0,06	
U.tumidus
U.conus
U.pictorum
U.rostratus
U.limosus	2n=20m+16sm+2st=38
2n=18m+6m-sm+10sm+4sm-st=38
2n=18m+8m-sm+8sm+4sm-st=38
2n=20m+2m-sm+12sm+4sm-st=38
2n=16m+4m-sm+14sm+4st=38	76
76
76
76
76	100,43±3,2
99,75±4,7
101,98±4,2
101,89±3,7
104,09±4,8	1,24±0,12
1,25±0,09
1,42±0,11
1,31±0,07
1,24±0,01	
Підродина Pseudanodontinae Jaeckel, 1962	
P.complanata
P.sp	2n=24m+10sm+4sm-st=38
2n=28m+10sm=38	76
76	90,52±2,1
96,03±1,2	1,06±0,04
1,07±0,01	
Підродина Anodontinae Rafinesque, 1820	
A.zellensis
A.cygnea
A.stagnalis	2n=18m+18sm+2sm-st=38
2n=18m+18sm+2sm-st=38
2n=24m+12sm+2st-sm=38	76
76
76	103,52±2,4
99,19±4,3
104,83±2,9	1,11±0,04
1,04±0,04
1,08±0,09	
C.ponderosum
C.piscinale	2n=20m+10sm+8st-sm=38
2n=20m+12sm+6st-sm=38	76
76	92,25±4,2
97,63±4,02	1,16±0,08
1,23±0,09	

Каріотип як таксономічна ознака в систематиці перлівницевих

Характеристики каріотипів перлівницевих (співвідношення довжини першої та другої пар хромосом; наявність супутників та вторинних перетяжок; центромерний індекс кожної хромосомної пари) оброблено методом ієрархічного кластерного аналізу. Для родини перлівницевих характеристики каріотипу можуть використовуватись для розмежування форм видового рангу лише в окремих випадках. Виявилось, що із 16 досліджених видів перлівницевих на даному етапі неможливо каріологічно розмежувати пари U.rostratus і U.pictorum, B.nana  і B.musiva, U.tumidus і U.conus, A.cygnea і A.zellensis, C.piscinale і C.ponderosum. Крім того, всі форми Pseudanodonta з поліського регіону каріологічно близькі між собою, а зі східною формою P.complanata їх розділяє значна дистанція. Слід зазначити, що відстань між групою Tumidusiana та Unio є досить значною і перевищує дистанції між окремими видами.
У родині перлівницевих каріотип може успішно використовуватись не лише як диференціююча, але і як інтегруюча ознака. Зокрема, за результатами кластерного ієрархічного аналізу, (рис. 1), згідно каріологічних критеріїв дистанції між таксонами в родині Unionidae виглядають таким чином: група Pseudanodonta добре виділяється серед інших перлівницевих, на рівні не меншім за дистанції між підродинами Unioninae та Anodontinae, що підтверджує її високий таксономічний статус; група Batavusiana відособлена від Tumidusiana та Unio s.str. на рівні роду; групи Anodonta та Colletopterum мають рівний ранг; в межах Unio можна виділити дві групи, що відповідають підродовому рівню, а для Colletopterum таких угрупувань не виявлено.
Щодо вирішення проблеми кількості видів Unionidae, лише каріологічного критерію недостатньо. За структурою каріотипів можна виділити один вид роду Colletopterum, два з існуючого роду Anodonta, один – із Pseudanodonta, три – Unio та два (три?) представники Batavusiana. Самостійність видів U.rostratus, U.conus і C.ponderosus викликає сумнів. Для з’ясування видового складу родів Batavusiana і Аnodonta і ступеню їх каріологічної мінливості необхідні подальші дослідження, з використанням матеріалу кількох популяцій цих тварин.
Рис. 1 Дендрограма подібності видів перлівницевих за каріологічними ознаками (лінійка показує відстань між видами)

Поліплоїдія і анеуплоїдія в родині перлівницевих та їх можливе використання для оцінки екологічного стану водойм

Одним із найбільш інформативних методів вивчення мутагенної дії середовища є облік цитогенетичних порушень у статевих і соматичних клітинах біонтів (Немцова, 1970; Гилева, 1997). Зокрема, при дослідженні каріотипів перлівницевих фауни України в багатьох популяціях було виявлено явища фрагментацій і делецій хромосом, хромосомні кільця, анеу- та поліплоїдні метафазні пластинки. 
Згадані аберації найчастіше реєструвалися у мікропрепаратах сім’яників, інколи – зябер, в окремих випадках – яєчників. У мейозі сперматоцитів на стадії діакінезу також зустрічались пластинки з полі- та анеуплоїдним хромосомним набором.
Оскільки збори матеріалу велися на радіаційно забруднених територіях, ми здійснили аналіз донних відкладів на сумарну -радіоактивність, адже навіть найменші дози опромінення здатні викликати генні, хромосомні та геномні мутації в соматичних і статевих клітинах, порушувати процеси мейозу та гаметогенезу. Для оцінки зв’язку між радіоактивністю донних відкладів і основними показниками цитогенетичних порушень використано коефіцієнт рангової кореляції Спірмена (Rs) в межах кожного роду перлівницевих. 
Для роду Colletopterum висока кореляція спостерігається між радіоактивністю і хромосомними абераціями та гіперплоїдією, а для Anodonta – між радіоактивністю та гіперплоїдією і порушеннями мейозу.Для Batavusiana і Pseudanodonta спостерігаються високі як позитивні, так і негативні значення Rs, що пов’язане, напевно, з невеликим обсягом матеріалу, якого було недостатньо для статистичної обробки і вагомих узагальнень. Якщо взяти за основу частоти цитогенетичних порушень у всіх перлівницевих (не беручи до уваги видову приналежність), то не зважаючи на певну грубість аналізу, спостерігається достовірна кореляція між частотою клітин гіпер-, поліплоїдних, мейотичними порушеннями та радіоактивністю донних відкладів у місцеперебуваннях тварин (Rs відповідно 0,571; 0,494; 0,643; Р< 0,05). 
На даному етапі дослідження робити висновки про причини цитогенетичних порушень у популяціях перлівницевих передчасно, необхідне більш детальне екологічне обстеження навколишнього середовища. Крім того, каріологічне дослідження цих молюсків знаходиться лише на початковому етапі, тому кількість матеріалу для висновків є явно недостатньою. Даний напрямок роботи в перспективі може бути використаним для оцінки екологічного стану водойм.

Можливі шляхи еволюції каріотипів у родині перлівницевих
Еволюція хромосомних наборів родини перлівницевих перебігала досить повільно. Про це свідчить консервативність числа хромосом (2n=38) та їх плечей (NF=72-76); подібність каріотипів у видів з віддалених регіонів – Північної Америки, Східної Азії, Європи. Велика кількість видів та родів Unionidae з одного боку, і їх стабільний каріотип – з іншого, вказують на те, що модель стасипатричного або хромосомного видоутворення до них не можна застосувати. В силу невисокої мобільності цих молюсків та великої плодючості, процеси видоутворення могли проходити в умовах симпатрії і, можливо, парапатрії. Очевидно, зміна морфологічних ознак здійснювалися швидше диференціації каріотипів. Надзвичайна стабільність і одноманітність хромосомних наборів у межах родини і навіть надродини Unionоidea дозволяє припустити, що ні у становленні репродуктивної ізоляції між видами, ні в процесі диференціації групи каріологічні механізми не відігравали провідної ролі.
Взявши за основу не чисельні літературні та результати власних досліджень, можна зробити кілька припущень щодо перетворень каріотипу всередині родини Unionidаe. По-перше, основними механізмами хромосомної еволюції у цих молюсків, очевидно, були генні мутації, перицентричні, а, можливо, і парацентричні інверсії, транслокації. Тобто, такі механізми, що не змінюють числа хромосом та їх плеч (2n, NF), проте зумовлюють значні варіації центромерних індексів хромосом. По-друге, мінливість відносної довжини найбільшої хромосомної пари, яке має місце в різних родах перлівницевих (Unio, Batavusiana, Anodonta, Colletopterum, Pseudonodonta), може бути наслідком делеції або (що більш ймовірно) еу- та гетерохроматизації окремих ділянок хромосом, появи повторів ДНК. При порівнянні цього параметру в різних групах уніонід (за наведеними фотографіями метафазних пластинок у деяких літературних джерелах) помітна тенденція до зменшення величини першої хромосомної пари в процесі еволюції. Зокрема, для представників родин Margaritiferidae, Amblemidae та нижчих Lampsilidae характерна крупна пара метацентриків у наборі. Саме цих перлівницевих більшість малакологів вважає найбільш примітивними, беручи до уваги будову їх глохідіїв та черепашок (Modell, 1964; Антонова, Старобогатов, 1988). У представників Unionidae з більш архаїчним, уніоноїдним типом глохідіїв (роди Batavusiana та Unio) перша пара хромосом чітко ідентифікується у каріотипі, а у хромосомних наборах еволюційно прогресивніших видів Anodonta і Pseudanodonta з анодонтоїдним типом глохідіїв і ускладненою системою виношування яєць різка межа між першою та наступною парою хромосом відсутня. Шляхом накопичення та втрати гетерохроматинових блоків, можливо, змінювалась розміри та форма інших хромосомних пар. 
Таким чином, аналіз літературних та власних даних дозволяє висунути певні припущення щодо напрямків і механізмів еволюції хромосомних наборів перлівницевих. Для їх перевірки необхідні подальші дослідження із застосуванням методів диференціального забарвлення та молекулярної біології.

Основні результати та висновки
1. Вперше описано каріотипи 16 видів родини Unionidae фауни України (Batavusiana – 4, Unio – 5, Pseudanodonta –2, Anodonta –3, Colletopterum –2 види). Підтверджена консервативність хромосомних наборів перлівницевих, що характеризуються сталим числом хромосом та хромосомних плечей (2n=38, NF=76); в мейозі у всіх досліджених видів спостерігається 19 пар бівалентів (n=19).
2. Переважаючий морфологічний тип хромосом у перлівницевих мета- і субметацентричний. Кількість “різко нерівноплечих,” субтелоцентричних хромосом у наборах видів Unio, Anodonta і Pseudanodonta становить одну-дві, а у представників Batavusiana і Colletopterum – три-чотири пари.
3. У каріотипах перлівницевих виділяється крупна пара метацентриків. Співвідношення її величини з наступною парою хромосом найбільше у представників родів Unio та Batavusiana (1,22-1,42), найменше – у Anodonta і Pseudanodonta (1,04-1,11), для роду Colletopterum характерне проміжне значення згаданого параметру (1,16-1,23).
4. Довжина диплоїдного набору перлівницевих стабільна і становить близько 100 мкм.
5. Кластерний аналіз за каріологічними характеристиками (наявністю супутників, центромерними індексами, співвідношенням довжин першої та другої хромосомних пар) виявляє ряд угруповань, ієрархія яких у цілому відповідає ієрархії надвидових таксонів у існуючій системі Старобогатова – Стадниченко. Так, підтверджено відособлення групи Pseudanodontinae на рівні підродин Unioninae та Anodontinae; а Batavusiana– від Tumidusiana та Unio s.str. на родовому рівні; рівний ранг мають групи Anodonta та Colletopterum; в межах Unio можна виділити дві групи, що відповідають підродовому рівню.
6. В той же час, ознаки каріотипу не підтверджують видовий статус U.rostratus, U.conus, C.ponderosum та статус підродів Colletopterum. Всі форми Pseudanodonta з поліського регіону каріологічно близькі між собою, а з східною формою P.complanata їх розділяє значна дистанція. Для з’ясування видового складу родів Batavusiana та Anodonta необхідні подальші популяційні дослідження хромосомних наборів.
7. У клітинах особин усіх видів перлівницевих з водойм семи областей України (Київської, Житомирської, Рівненської, Львівської, Вінницької, Харківської, Полтавської) виявлено анеуплоїдні, поліплоїдні метафази, центромерні дисоціації хромосом, фрагментації та інші аберації в тканинах сім’яників, зябер та зрідка – яєчників. Цитогенетичні порушення зустрічаються з різною частотою в різних популяціях перлівницевих. В окремих випадках є достовірна кореляція між частотою клітин гіпер-, поліплоїдних, мейотичними порушеннями та радіоактивністю донних відкладів у місцеперебуваннях  тварин (Rs.відповідно 0,57; 0,49; 0,64; Р< 0,05). Конститутивних мутантів не виявлено.
8. Хромосомна еволюція у межах родини не супроводжувалась зміною диплоїдного та основного чисел, проте призвела до значних варіацій центромерних індексів хромосом. Основними механізмами її, ймовірно, були генні мутації, інверсії, транслокації, структурні зміни хроматину. Відмічена еволюційна тенденція до зменшення відносного розміру першої пари хромосом, що може бути пов’язане з делецією або (більш ймовірно) гетерохроматизацією її ділянок.

Публікації та участь у конференціях. Мельниченко Р.К. загалом має 49 публікацій, з них 43 – наукового та 6 – навчально-методичного характеру, 10 – у фахових виданнях, визнаних ВАК України. 
Список найважливіших наукових і науково-методичних праць:
1.	Мельниченко Р. К. Каріотип Unio pictorum та U. conus (Mollusca, Bivalvia, Unionidae) // Вісник Житомирського педагогічного інституту.– 1998.– вип. 1.– С. 101–102.
2.	Melnychenco R.K., Garbar A.V. Karyotypes of certain frechwater mollusks of the fauna of Ukraine // Abstracts of the World congress of malacology. – Chicago. – 1998. – P. 217.
3.	Мельниченко Р. К. Фауна та поширення перлівницевих (Mollusca, Bivalvia, Unionidae) Північного Причорномор’я // Вісник Житомирського педагогічного університету.– 1999.– вип. 4. – С. 89-92.
4.	 Стадниченко А. П., Сластенко М. М., Мельниченко Р. К., Гарбар О.В. та ін. Методи дослідження молюсків – К. , 1999. – 64 с. // Деп. в ДНТБ України 22. 03. 1999, № 78 -Ук 99.
5.	Мельниченко Р. К. Сравнительно- кариологический анализ двух видов рода Unio (Mollusca, Bivalvia, Unionidae ) // Вест. зоологии – 2000. – №1-2. – С. 85-88.
6.	Мельниченко Р. К. Особенности кариотипов некоторых дву-створчатых моллюсков семейства Unionidae // Моллюски. Проблемы систематики, экологии и филогении: Четвертое (тринадцатое) совещание по изучению моллюсков, Россия, Санкт-Петербург, 27-28 октября 1998. – Санкт-Петербург, 2000.  – С. 90-91. 
7.	Мельниченко Р. К., Янович Л. Н. Биология размножения и особенности кариотипов видов рода Pseudanodonta (Mollusca, Bivalvia, Unionidae) фауны Украины // Вестник зоологии. – 2000. – Suppl.  №14. –С.26-33. 
8.	Мельниченко Р. К., Янович Л. М. Вплив чинників середовища на формування малакоценозів // Вісник ДААУ– 2000. – №1. – С. 234-239. 
9.	Мельниченко Р. К., Гарбар О. В., Стадниченко А. П., Іваненко Л. Д. Поліплоїдія і анеуплоїдія в родині перлівницевих (Mollusca, Bivalvia, Unionidae) та їх можливе використання для оцінки екологічного стану водойм // Наукові записки. Серія: біологія, спец. випуск: гідроекологія. – Тернопільський педуніверситет. – 2001. – 4 (15). – С. 139-140.
10.	Мельниченко Р. К., Янович Л. Н., Корнюшин А. В. Особенности экологии и морфологии Pseudanodonta (Bivalvia, Unionidae) фауны Украины // Вестник зоологии. – 2001. – 35 (3). – С. 3-11. 
11.	Мельниченко Р.К. Каріотипи молюсків роду Colletopterum (Bivalvia, Unionidae, Anodontinae) фауни України // Вісник Житомирського педагогічного університету. – 2001. – 8. – С. 235-238.
12.	Мельниченко Р. К. Особливості каріотипів перлівницевих (Mollusca, Bivalvia, Unionidae) фауни України // Вісник Житомирського педагогічного університету. – 2002. – №10. –  С. 33-36.
13.	Стадниченко А.П., Мельниченко Р.К., Янович Л.М., Киричук Г.Є., Житова О.П. Роль молюсків у розподілі радіонуклідів у водних екосистемах // Вісник Житомирського педагогічного університету. – 2002. – №10. –  С. 188-192.
14.	Мельниченко Р.К. О полиплоидии и анэуплоидии клеток у моллюсков семейства перловицевых (Bivalvia, Unionidae) на территории Украины // Вестник зоологии. – 2002. – 36 (5). – С. 21-26.
15.	Korniushin A.V., Janovich L.N., Melnichenko R.K.. Artenliste der Süfswassermuscheln der Ukraine. Mit Bemerkungen über taxonomischen Status, Verbreitung und Gefährdungskategorien einiger Arten und Formen / ConchBooks (Collectanea Malacologia, Festchrift für G.Falkner): Friedrich-Held-Gesellschaft, 2002. – S. 463-478.
16.	Stadnychenko A.P., Melnichenko R.K., Janowicz L.M., Kiriczuk G.E. On the possibility to use molluscs in radioecological monitoring of freshwater ekosystems // Folia Malacologica. – 2002. – Vol. 10 (1). – P. 42.
17.	Garbar Alexandr, Melnychenko Ruslana. Karyotype as a feature in the systematic of freshwater molluscs // Folia Malacologica. – 2002. – Vol. 10 (1). – P. 36.
18.	Мельниченко Р.К. Методичні вказівки до виконання лабораторних робіт з гістології з основами ембріології для студентів 2 курсу природничого факультету заочного відділення – Житомир, 2002. – 34 с. 
19.	Stadnychenko A.P., Melnichenko R.K., Janowicz L.M., Kiriczuk G.E. O mozlivosci zastosowania mieszakow w monitoringu radioekologicznym ekosystemow slodkowodych // XVIII Krajowe Seminarium Malakologiczne (Szczecin-Lubin, 24-26 kwietnja 2002). – S. 38-40.
20.	Стадниченко А.П. та ін. Рідкісні і зникаючі види тварин Житомирщини: Навчальний посібник для  студентів вищих навчальних закладів – 2003. – Житомир: Волинь. – 176с. 
21.	Стадниченко А.П., Киричук Г.Є, Янович Л.М., Мельниченко Р.К., Вискушенко Д.А., Гарбар О.В. Прісноводні молюски як показники стану гідромережі Житомирського Полісся // Збірник наукових праць. – Херсон: Вид-во ХДУ, 2003. – С. 332-334.
22.	Копеїн К.І., Мельниченко Р.К. Основні положення еволюційного вчення: Методичні рекомендації для студентів природничих спеціальностей педагогічних вищих навчальних закладів. – Житомир, 2003. – 75 с. 
23.	Стадниченко А.П., Мельниченко Р.К., Янович Л.М., Киричук Г.Э., Житова О.П.. Содержание и особенности распределения радионуклидов в водных экосистемах Украинского Полесья // Доклады ІІ Международной научно-практической конференции “Тяжелые металлы, радионуклиды и элементы-биофилы в окружающей среде” (Казахстан, Семипалатинск, 18 октября 2002 г.). – Семипалатинск: Семипалатинский гос. ун-т им. Шакарима, 2002. - С. 5-9.
24.	Stadnychenko A.P., Kiriczuk, G.E. Melnichenko R.K., Janowicz L.M. Stan zagrożenia slimakow I malży w wodach Ukrainy // XIX Krajowe Seminarium Malakologiczne (Słupsk, 22-24 września 2003). – S. 49-50.
25.	Стадниченко А.П. та ін. Рідкісні і зникаючі види тварин Житомирщини: Навчальний посібник для  студентів вищих навчальних закладів – 2003. - Житомир: Волинь. – 176 с. 
26.	Трускавецький Є.С., Мельниченко Р.К. Гістологія з основами ембріології: Підручник для студентів природничих спеціальностей вищих педагогічних навчальних закладів. – Житомир: Волинь, 2003. – 184 с.
27.	Мельниченко Р.К., Янович Л.М. Методичні рекомендації до польової практики з зоології хребетних. – Житомир: Вид-во ЖДПУ, 2004. – 52 с.
28.	Мельниченко Р.К., Памірський М.С. Каріотипи молюсків роду Batavusiana (Bivalvia, Unionidae) фауни України / Еколого-функціональні та фауністичні аспекти дослідження молюсків, їх роль у біоіндикації стану навколишнього середовища. – Житомир: Волинь, 2004. – С. 115-118.
29.	Мельниченко Р.К., Янович Л. Н., Корнюшин А.В. Изменчивость морфометрических признаков раковин, особенности экологии и биология размножения моллюсков видового комплекса Unio crassus (Bivalvia, Unionidae) фауны Украины // Вестник зоологии. – 2004. – 38 (3). – С. 19-35.
Перелік конференцій у яких брала участь:
1.	World congress of malacology (USA, Washington, 1998).
2.	Международная научная конференция “Современные проблемы изучения, использования и охраны природных комплексов Полесья” (Минск, 22-25 сентября 1998г.).
3.	Международная научно-практическая конференция “Экология городов и рекреационных зон“ (Одесса, 25-26 июня 1998).
4.	Международная научно-практическая конференция “Вода и здоровье“ (Одесса, 15-18 сентября 1998).
5.	Всеукраїнська науково-практична конференція спеціалістів та студентської молоді “Сучасні погляди з популяризації природничих наук“ (Полтава, 1998). 
6.	Всеукраїнська науково-практична конференція ”Екологія і освіта: питання теорії та практики” (Черкаси, 1998).
7.	 Международная научная конференция “Моллюски. Проблемы систематики, экологии и филогении: Четвертое (тринадцатое) совещание по изучению моллюсков (наземных, пресноводных и морских)” (Россия, Санкт-Петербург, 27-28 октября 1998).
8.	 Всеукраїнська наукова конференція “Екологічна наука і освіта в педагогічних вузах України” (Умань, 2000).
9.	Всеукраїнська зоологічна конференція “Зоологічні дослідження в Україні на межі тисячоліть“ (Кривий Ріг, 2001). 
10.	ІІІ Зїзд Гідроекологічного товариства України (Тернопіль, 25-28 вересня 2001 р.).
11.	Міжнародна науково-практична конференція студентів, аспірантів, молодих вчених “Екологія. Людина. Суспільство” (Київ, 14-17 травня 2003р.). 
12.	Міжнародна наукова конференція “Молюски. Основні результати, проблеми та перспективи досліджень” (Житомир, 13-15 травня 2002р.).
13.	ХІІ конференція Українського наукового товариства паразитологів (Севастопіль, 10-12 вересня 20002р.).
14.	Польська регіональна наукова малакологічна конференція XVIII Krajowe Seminarium Malakologiczne (Szczecin-Lublin, 24-26 kwietnja 2002).
15.	Всеукраїнська Інтернет - конференція “Наукові дослідження на Україні. Екологія і охорона навколишнього середовища” (Дніпропетровськ-Черкаси-Одеса, 28 жовтня-4 листопада 2002 р.).
16.	2 Международная научно-практическая конференция “Тяжелые металлы, радионуклиды и элементы биофилы в окружающей среде” (Казахстан, Семипалатинск, 18 октября 2002г.).
17.	6 Міжнародна конференція “Наука і освіта – 2003” (20-24 січня 2003р., Дніпропетровськ-Донецьк-Харків).
18.	Всеукраїнська Ювілейна наукова конференція студентів, аспірантів та молодих вчених, присвячена 180-річчю з дня народження Л.С. Ценковського (Одеса, 28 березня-1квітня 2003 р.).
19.	Региональная конференция молодых ученых ИЭРиЖ УрО РАН, проводимая Уральским отделением РАН ”Проблемы глобальной и региональной экологии” (31 марта - 4 апреля 2003 г., Екатеринбург, Россия).
20.	ІІІ Міжнародна наукова конференція “Фальц-Фейнівські читання” (Херсон, 23-25 квітня 2003р.).
21.	Міжнародна науково-практична конференція, присвячена 80-річчю Канівського природного заповідника “Роль природно-заповідних територій у підтриманні біорізноманіття” (Канів, 9-11 вересня 2003р.).
22.	Польська регіональна наукова малакологічна конференція XIX Krajowe Seminarium Malakologiczne (Słupsk, 22-24 września 2003).
23.	Всеукраїнська студентська науково-практична конференція “Проблеми відтворення та охорони біорізноманіття України” (до 115-річниці М.І. Гавриленка) (Полтава, 2004).
24.	Международная научно-практическая конференция “Эколого-биологические проблемы водоемов бассейна реки Днепр” (Новая Каховка 7-8 мая 2004 г.).
25.	 Міжнародна науково-практична конференція “Екосистемні і морфоеволюційні дослідження молюсків” (Житомир, 13-15 травня 2004 р.).
26.	Международная научная конференция “Моллюски северо-восточной Азии и северной Пацифики: биоразнообразие, экология, биогеография и история фауны “ (Владивосток, Россия, 4-6 октября 2004 г.), прийнято матеріали до друку.
27.	1st Malacological Meeting from Romania (Lucian Blaga University,  Romania, Румунія, 19-22 серпня 2004 г.).
28.	VIII International Congress on Medical and Applied Malacology (Мехіко, Мексика, 10-13 листопада 2004 р.), прийнято матеріали до друку.

Наукові зв’язки підтримує з наступними установами:
-	University of Silesia Faculty of Biology & Environmental Protection, Dept. of Hydrobiology (Katowice, Poland),
-	Інститут екології рослин і тварин Уральського відділення Російської Академії наук (Єкатеринбург, Росія),
-	Белгородський державний університет (Белгород, Росія), 
-	Інститут зоології НАН України, лабораторія фауни і систематики безхребетних (Київ, Україна),
-	Національний науково-природничий музей НАН України, лабораторія цитогенетики (Київ, Україна),
-	Інститут гідробіології НАН України (Київ, Україна),
-	Інститут біології південних морів НАН України та його Одеський філіал (Одеса, Севастопіль, Україна), 
-	Державний природознавчий музей НАН України (Львів, Україна),
-	Чернівецький національний університет, кафедра зоології (Чернівці, Україна).

АСТАХОВА (МИСЕЧКО) ЛАРИСА ЄВГЕНІВНА

В.о. доцента кафедри ботаніки

Біографічні дані. Астахова Лариса Євгенівна, 1963 року народження. У 1985 році закінчила Житомирський державний педагогічний інститут ім.І.Франка і отримала кваліфікацію спеціаліста “вчителя біології і хімії середньої школи”. Працювала вчителем біології та хімії у Клітищенській восьмирічній школі Черняхівського району Житомирської області (1985-1986 навч.р.). З 1985 р. почала працювати над темою кандидатської дисертації “Молюски родини Lymnaeidae Українського Полісся”, яка виконувалась на базі кафедри зоології Житомирського державного педагогічного інституту ім.І.Франка.
Основні етапи педагогічної та науково-педагогічної діяльності у вищих закладах освіти III-IV рівня акредитації:
-	З 29 липня 1986 р. по 30 серпня 1998 р. – старший лаборант кафедри цивільної оборони Житомирського державного педагогічного інституту ім. І.Франка; 
-	З 1 вересня 1998 р.  переведена на посаду асистента кафедри ботаніки Житомирського державного інституту ім. І.Франка;
-	З 27 травня 1999 р. зарахована на посаду старшого викладача кафедри ботаніки Житомирського державного педагогічного університету імені Івана Франка;
-	З 1 серпня 2001 р. по теперішній час –  на посаді в.о.доцента кафедри ботаніки Житомирського державного університету.
Стаж педагогічної роботи у вищих закладах освіти III-IV рівня акредитації – 18 років, у тому числі у Житомирському державному університеті – 18 років.
Кандидат біологічних наук з 1998 р. Захист дисертації відбувся у спеціалізованій вченій Інституту Зоології ім. І.І. Шмальгаузена НАН України. (спеціальність 03.00.08 – зоологія). 

Основні напрямки наукових досліджень: фауна, екологія та біологія черевоногих прісноводних молюсків.

Тематика наукової роботи: Молюски родини Lymnaeidae Українського Полісся.

Метою роботи є фауно-екологічне дослідження  ставковикiв Українського Полiсся, особливостей їх бiологiї та екологiї. Згідно з цією метою визначено такi завдання: 
1.	Встановити видовий склад i таксономiчну структуру ставковикiв Українського Полiсся згiдно з найновішими даними систематики.
2.	Дослiдити особливостi морфологiї черепашок, будови статевої системи та кладок ставковикiв.
3.	Визначити особливості  життєвих циклiв ставковиків досліджуваного регіону на  основі  вивчення  динаміки  розмірно-вікового складу їх популяцій.
4.	Проаналiзувати закономiрностi формування фауни ставковикiв в залежностi вiд чинникiв навколишнього середовища.
5.	Розкрити характер впливу антропічного чинника на формування фауни ставковикiв.
6.	З’ясувати можливість використання паразитологічного критерію для систематики лімнеїд.

Актуальність дослідження зумовлена недостатньо повним вивченням фауни лімнеїд Українського Полісся. Як відомо, попередні дослідження цих молюсків у нашій країні були проведені у відповідності з конхолого-анатомічною системою В.І. Жадіна (1952). У зв’язку з розробкою нових підходів до системи лімнеїд (Старобогатов, 1970, 1977; Круглов, 1985) деякі види ставковиків (з погляду цієї системи) виявилися збірними. Під однією видовою назвою нерідко об’єднувалось декілька або навіть десятки самостійних видів, до того ж таких, що належали до різних підродів.
З проведенням повної ревізії лімнеїд на основі використання нових методів систематики і оптимального співвідношення типологічної та біологічної концепцій виду стало можливим упорядкування матеріалу з фауни ставковиків Українського Полісся.
Вивчення молюсків родини Lymnaeidae є досить важливим, оскільки вони є одним з найбiльш поширених компонентів прiсноводних біоценозів. Споживаючи вищу на нижчу водяну рослинність, нитчасті водорості, рослинний алохтонний матерiал, відмерлі рештки рослинних і тваринних організмів, ставковики вiдiграють важливу роль у кругообiгу органiчної речовини i трансформацiї енергії, підтримують рівновагу екосистем водойм.
Ставковики здатнi накопичувати у своїх тiлах пестициди, мiкроелементи i радiонуклiди в кiлькостях, що значно перевищують рiвень їх вмiсту в оточуючому середовищі. Тому, цi молюски можуть бути використанi як iндикатори забруднення.
Ставковики широко використовуються в експериментальних дослідженнях фізіологів при вивченнi ними функцiональних особливостей нервової системи безхребетних. Значне поширення у просторi i часi робить цих молюскiв важливими для вирiшення питань еволюцiї органiчного свiту.
Ставковики є облiгатними промiжними живителями личинкових форм деяких трематод, якi викликають небезпечні захворювання людини, свiйських та мисливсько-промислових тварин. Дослiдження якісного та кількісного характеру інвазованості молюсків важливе для дiагностики i профiлактики трематодозiв.
Виходячи iз важливостi цiєї групи тварин постає необхiднiсть бiльш детального вивчення їх фауни, бiологiї та екологiї. Глибоке знання закономiрностей розвитку фауни ставковикiв дасть змогу не тiльки реєструвати змiни, що вiдбуваються у водних екосистемах, але й передбачати цi змiни та активним втручанням надавати їм бажаного напрямку. Отже, вивчення ставковиків являє науковий та практичний інтерес.

Наукова новизна. Вперше проведено повне спеціальне дослідження видового складу молюскiв родини Lymnaeidae Українського Полiсся, здiйснене на основi нових підходів до їх систематики. Нашими дослiдженнями в регiонi виявлено 32 види ставковикiв, 7 з яких в регіональній фауні відмічено вперше: Lymnaea (S.) atra (Schranck, 1803), L. (S.) danubialis  (Schranck, 1803), L. (P.) balthica (Linnaeus, 1758), L. (P.) ampullacea  (Rossmaessler, 1835), L. (P.) tumida Held, 1836, L. (P.) bakowskiana Clessin, 1879, L. (O.) gingivata Goupili, 1835. Встановлено, що  лімнеїди в Українському Поліссі значно більш поширені, ніж це було відомо до наших досліджень.
На основі аналізу динаміки розмірно-вікового складу популяцій лімнеїд визначені закономірності їх сезонного розмноження в умовах даного регіону, виділені види моноциклічні, діциклічні та поліциклічні, а також види з дворічним циклом розвитку. Вивченi особливостi формування фауни ставковикiв в залежності від чинників навколишнього середовища: субстрату, глибини, руху води, мінералізації води, активної реакції середовища, характеру сапробності водойм.
За попередніми нашими даними, паразитологічний критерій не може бути використаний  як допоміжний метод для визначення видової належності лімнеїд. Для  видів L. (S.) fusca Pfeifer, 1821; L. (P.) monnardi  (Hartmann, 1844); L. (P.) balthica  (Linnaeus, 1758); L. (P.) fontinalis  (Studer, 1820) трематодофауну досліджено вперше. 
Виявлено, що рівень вмісту каротиноїдних пігментів у гемолімфі ставковиків залежить від виду трематод, якими вони інвазовані.

Основні результати наукового дослідження

Фауно-екологічний огляд молюсків родини Lymnaeidae Українського Полісся
В результаті власних досліджень у водоймах Українського Полісся виявлено 32 види молюсків родини Lymnaeidae. 
На основі опрацювання літературних джерел та аналізу результатів власних досліджень було встановлено, що в складі малакофауни цього регіону зараз нараховується 35 видів лімнеїд, які належать до одного роду і восьми підродів. Із них 7 видів вперше виявлено тут в результаті наших досліджень: L. (S.) atra (Schranck, 1803), L. (S.) danubialis (Schranck, 1803), L. (O.) gingivata Goupili, 1835, L. (P.) bakowskiana Clessin, 1879, L. (P.) balthica (Linnaeus, 1758), L. (P.) ampullacea (Rossmaessler, 1835), L. (P.) tumida Held, 1836. Три види лімнеїд , які відомі з літературних джерел, нами не виявлені: L. (L.) doriana (Bourguignat, 1862), L. (O.) glabra (Müller, 1774), L. (M.) dupuyi Locard, 1893. У відповідності до сучасної системи лімнеїд загальний список цих тварин для Українського Полісся має такий вигляд:
Родина LYMNAEIDAE Rafinesque, 1817
Рід Lymnaea Lamarck, 1799
Підрід Lymnaea s. str.
Секція Lymnaea s. str.: L. (L.) stagnalis (Linnaeus, 1758); L. (L.) fragilis (Linnaeus, 1758); L. (L.) doriana (Bourguignat, 1862).
Підрід Corvusiana Servain, 1881
Секція Corvusiana s. str.: L. (C.) corvus (Gmelin, 1791); L. (C.) gueretiniana Servain, 1881.
Підрід Stagnicola Leach, 1830
Секція Stagnicola s. str.: L. (S.) palustris (Müller, 1774), L. (S.) atra (Schranck, 1803).
Секція Fenziana Servain, 1881: L. (S.) callomphala Servain, 1881; L. (S.) turricula Held, 1836; L. (S.) fusca Pfeifer, 1821.
Секція Berlaniana Kruglov et Starobogatov, 1985: L. (S.) berlani Bourguignat, 1870; L. (S.) danubialis (Schranck, 1803).
Підрід Omphiscola Rafinesque, 1819.
L. (O.) glabra (Müller, 1774); L. (O.) gingivata Goupili, 1835.
Підрід Galba Schranck, 1803.
Секція Galba s. str.: L. (G.) truncatula (Müller, 1774), L. (G.) subangulata Roffiaen, 1868, L. (G.) goupili Moquin-Tandon, 1855, L. (G.) oblonga Puton, 1847.
Підрід Radix Montfort, 1810.
Секція Radix s. str.: L. (R.) auricularia (Linnaeus, 1758), L.psilia (R.) (Bourguignat, 1862).
Підрід Myxas Sowerby, 1822.
L. (M.) glutinosa (Müller, 1774), L. (M.) dupuyi Locard, 1893.
Підрід Peregriana Servain, 1881.
Секція Peregriana s. str.: L. (P.) peregra (Müller, 1774), L. (P.) bakowskiana Clessin, 1879.
Секція Cyphideana Servain, 1881: L. (P.) fulva (Schmidt, 1847), L. (P.) monnardi (Hartmann, 1844).
Секція Ampullaceana Servain, 1881: L. (P.) ampullacea (Rossmaessler, 1835), L. (P.) ovata (Draparnaud, 1805), L.balthica (P.) (Linnaeus, 1758), L. (P.) intermedia (Lamarck, 1828).
Секція Bouchardiana Servain, 1881: L. (P.) lagotis (Schranck, 1803), L. (P.) fontinalis (Studer, 1820), L. (P.) hartmanni (Studer, 1820), L. (P.) patula (Da Costa, 1778), L. (P.) tumida Held, 1836.
В результаті аналізу зовнішньої і внутрішньої будови ставковиків виявлено різний ступінь мінливості морфологічних ознак. Особливості  будови статевої системи у статевозрілих молюсків, що важливі у таксономічному відношенні, характеризуються значною стабільністю. Проте лінійні та якісні ознаки черепашок різних видів лімнеїд навіть в однорідних умовах однієї і тієї ж водойми досить мінливі. З 11 морфометричних ознак черепашок найбільшу мінливість виявляє висота завитка. Серед якісних характеристик черепашок найбільш мінливими є колір, товщина і скульптура черепашки, опуклість останнього оберта, ступінь розвитку колумелярної складки, характер колумелярного втиснення. 

Життєві цикли ставковиків
На основі вивчення сезонної динаміки популяцій ставковиків 13 видів у 8 водоймах Українського Полісся виділено дві групи видів: 1) види, яким для завершення циклу (або циклів) розвитку достатньо одного року; 2) види, яким для завершення циклу розвитку необхідно два роки. Аналогічні дані для деяких з досліджених видів наводять інші автори (Березкина, 1979; 1980; Березкина, Старобогатов, 1984; Hunter, 1961; Walhter, 1977; Byrne, Reynolds, 1989 та ін.). Серед видів першої групи необхідно виділити три підгрупи: моноциклічні, дициклічні і поліциклічні (трициклічні). 
При моноциклічному розвитку життєвий цикл завершується протягом одного року. В цей період популяції ставковиків  представлені однією або двома різними розмірно-віковими групами. Яйцекладіння відбувається один раз за сезон. Період розмноження у них триває від 1 до 2,5 місяців.
Дуже своєрідним варіантом моноциклії є життя в одній водоймі особин трьох різних моноциклічних генерацій (L. (P.) fontinalis) (весняної, літньої, осінньої),  кожна з яких протягом року розмножується тільки один раз (або весною, або влітку, або восени). На зимівлю ідуть особини всіх трьох генерацій. Тривалість життя кожної генерації складає один рік.
У видів дициклічної підгрупи (L. (P.) peregra) протягом сезону змінюється дві генерації. При цьому яйцекладіння відбувається один раз у кожної генерації (в однієї - у квітні-травні, в іншої - в серпні-вересні). Тривалість життя особин весняної генерації становить 4-6 місяців (з квітня по серпень), осінньої генерації - 11 місяців (з вересня через зимівлю до липня).
Для видів поліциклічної (трициклічної) підгрупи  виявлено два варіанти протікання життєвих циклів, при яких протягом сезону послідовно змінюються три генерації (весняна, літня, осіння). При першому варіанті популяція  молюсків (L. (G.) truncatula) у будь-який проміжок часу представлена особинами однієї генерації. Тривалість життя особин весняної і літньої генерацій становить 3-4 місяці, осінньої - 8-9 місяців (через зимівлю). Другий варіант характеризується більш тривалим розвитком кожної генерації (L. (S.) turricula). В результаті цього весняна генерація дає особин, що відкладають свою кладку восени, літня - особин, що відкладають кладку навесні наступного року, а осіння - дає особин, що розмножуються  влітку наступного року. При цьому варіанті розвитку життєвого циклу популяції молюсків з квітня по вересень представлені трьома, з вересня по квітень - двома генераціями. Тривалість життя літньої та осінньої генерацій складає 11-12 місяців, весняної - 4-6 місяців (припадає тільки на теплий сезон). На зимівлю ідуть особини двох генерацій (літньої та осінньої).
У молюсків з дворічним життєвим циклом перше яйцекладіння  відбувається на початку другого року життя і триває з червня до середини серпня. Друге яйцекладіння відбувається після другої зимівлі (тобто в кінці квітня до кінця червня). Процес яйцекладіння (з кінця квітня до середини серпня) здається безперервним внаслідок послідовного розмноження двох поколінь молюсків. Природній відхід дворічних особин спостерігається в липні-серпні. Такий тип життєвого циклу характерний для популяцій L. (L.) stagnalis, L. (L.) fragilis, L. (C.) corvus, L. (C.) gueretiniana, L. (S.) palustris, L. (S.) atra, L. (R.) auricularia.
На мінливість протікання життєвого циклу ставковиків усіх груп і підгруп впливають умови навколишнього середовища. Головним чинником, який визначає мінливість життєвого циклу, є температура. Зміна погодних умов іноді призводить до трансформації одного варіанту життєвого циклу в інший.

Вплив на ставковиків чинників навколишнього середовища
Ставковиків нами виявлено як у постійних (23 види), так і в періодичних водоймах (15 видів). 
Простежено біотопічну пристосованість ставковиків до різних типів донних відкладень. Досліджено, що більшість цих молюсків є евріедафічними тваринами. Проте найбільшої видової різноманітності вони досягають на замулених донних відкладах. На мулах виявлено 26 видів лімнеїд (L.fragilis, L.fusca, L.goupili, L.bakowskiana та ін.), на піщано-мулистих - 28 видів (L.corvus, L.fontinalis, L.balthica, L.ovata та ін.), на глинисто-мулистих - 20 видів (L.palustris, L.berlani, L.tumida, L.lagotis та ін.). Менш різноманітно фауна лімнеїд представлена на незамулених донних відкладах. Так, на піщаних донних відкладах виявлено 8 видів лімнеїд (L.patula, L. auricularia, L.gueretiniana, L.fragilis та ін.), на мергелистих - 3 види (L.stagnalis, L.palustris, L.truncatula), на глинистих - 11 видів (L.fulva, L.fusca, L.fontinalis, L.peregra та ін.).  На кам'янистому субстраті зареєстровано 11 видів, серед яких найчастіше зустрічались види з добре розвинутим вухоподібним устям (L.auricularia, L.monnardi, L.hartmanni, L.patula). 
Виявлено особливості поширення ставковиків в залежності від розвитку вищої водяної рослинності, пристосованість їх до певних екологічних угруповань водяних рослин. В заростях зануреної рослинності (Ceratophyllum demersum L., Myriophyllum spicatum L., Potamogeton perfoliatus L., Elodea canadensis Rich. та ін.), переплетеної нитчастими водоростями (Cladophorales, Ulotrichales), особливо масового розвитку (185-210 екз/м2) досягають популяції переважно 12 видів лімнеїд (L.balthica, L.fontinalis, L.tumida, L. intermedia та ін.). В зоні розвитку повітряно-водяної рослинності (Typha latifolia L., Scirpus lacustris L., Phragmites communis Trin. та ін.) поселяються переважно популяції 5 видів (L.stagnalis, L.palustris, L.atra, L.corvus, L.gueretiniana), які нерідко досягають щільності поселення 120 екз/м2. У заростях амфібійної прибережної рос-линності (Carex inflata Hinds., Juncus bufonius L. та ін.) зустрічаються L.truncatula, L.subangulata L.turricula, L.callomphala та ін. Таким чином, лімнеїди віддають перевагу тим або іншим екологічним угрупованням водяних рослин, а не окремим їх видам. 
Поширення ставковиків пов’язане з глибиною водойм. Амфібійні молюски (L.truncatula, L.subangulata, L.gingivata та ін.) найкращі умови для розвитку знаходять на глибинах 0,02-0,05 м, на яких досягають найбільших значень щільності поселення (до 120 екз/м2). Але іноді ми виявляли їх і на дещо  більших глибинах (0,3-0,4 м) з щільністю поселення 3-8 екз/м2. Інші ставковики (види підродів Lymnaea s. str., Corvusiana, Myxas, деякі Peregriana і Stagnicola) є більш “глибоководними”, зустрічаються вони переважно в межах поширення водяної рослинності. На глибинах до 0,6 м виявлені L.fusca, L.peregra, L.bakowskiana, L.fulva, L.lagotis; на глибинах до 1,0 м - L.palustris, L.atra, L.fontinalis, L.monnardi, L. hartmanni; на глибинах до 1,5 м - L.corvus, L.gueretiniana, L.fragilis, L.ampullacea; на глибинах до 2,0 м - L.glutinosa, L.balthica, L.ovata, L. intermedia, L.psilia. Найбільш “глибоководними” (до 3,0-5,0 м) виявились L.stagnalis, L.auricularia, L.tumida, L.patula. На таких глибинах  зустрічаються, як правило, поодинокі екземпляри цих молюсків, у той час, як на глибинах від 0,2-0,5 м  вони досягають найбільших значень щільності поселення (240 екз/м2).
Досліджено особливості поширення та розвитку ставковиків у залежності від руху води. Лімнеїди поселяються переважно в стоячих та слабко проточних водоймах, де швидкість течії не перевищує 0,01-0,06 м/с. У річках та струмках, в яких швидкість течії досягає 0,8-1,2 м/с, виявлено L.auricularia, L.patula, L.monnardi, що поселялись на прибережному камінні або великих кам’яних плитах. Ці молюски характеризуються вухоподібною черепашкою з укороченим завитком, відігнутим вільним краєм устя та сильним розвитком ноги, особливо її підошви. За допомогою вищеназваних пристосувань забезпечується надійне прикріплення молюсків до субстрату та зменшення відносної сили дії водяного руху. Але типові реофіли серед ставковиків відсутні. Відмічено випадки поселення інших видів ставковиків, зокрема  L.stagnalis, в умовах хвильоподібних рухів води (озеро, с.Видибор Житомирської обл.). За цих умов молюски характеризувались наявністю певної модифікаційної мінливості - у них наявне вухоподібне устя черепашки, що в 1,3 рази  ширше від устя ставковиків із стоячих водойм.
На формування фауни ставковиків великий вплив справляє мінералізація води. Нами простежені закономірності поселення молюсків у водоймах з різною мінералізацією. Оскільки у північних районах Полісся зосереджені здебільшого водойми атмосферно-болотяного живлення із загальною мінералізацією води до 100 мг/л, малакофауна їх характеризується низькими показниками якісного і кількісного складу ставковиків. Так, у водоймах Олевського району Житомирської обл. за таких умов зустрічались переважно  популяції L.stagnalis, L.fragilis, рідше L.corvus, L.gueretiniana, L.palustris, L.fontinalis, L.lagotis з щільністю поселення від 0,5 до 18,0 екз/м2. У водоймах Овруцького району цієї ж області при мінералізації води 182-300 мг/л, крім зазначених вище видів, виявлені L.turricula, L.callomphala, L.atra, L.patula, L.ampullacea, L.balthica, L.intermedia, L.monnardi, L.auricularia, L.psilia з щільністю поселення 30-120 екз/м2. Значно вищими показниками мінералізації (до 500 мг/л) відзначаються водойми південних районів Полісся (наприклад Житомирського р-ну), фауна ставковиків в яких характеризується високими показниками щільності поселення (до 240 екз/м2) та максимальною для Полісся видовою різноманітністю (32 види).
До чинників, які регулюють поширення ставковиків, належить активна реакція середовища (pH).  Найбільшу пластичність щодо цього чинника виявляють L.stagnalis, L.truncatula, L.turricula, L. callomphala, L.palustris, L.berlani, які зустрічаються при великій амплітуді коливання цього фактору ( рН від 5,0 до 9,0). Види, що належать до підродів Peregriana, Radix, Myxas та Corvusiana, віддають перевагу водоймам з слабколужною реакцією середовища (рН 7,5-8,8). За нашими спостереженнями, найбільш сприятливими для поселення ставковиків є водойми з рН від 7 до 8. В таких межах рН молюски характеризуються найбільшою видовою різноманітністю (32 види) та щільністю поселення (до 240 екз/м2). В сульфатно-гумусових водоймах з рН від 5,0 до 6,95 популяції лімнеїд ніколи не досягають таких високих значень чисельності та щільності поселення, як у водоймах з нейтрально-лужною реакцією середовища. Так, у р.Ірша (с.Камінь Житомирської обл.) при рН 7,2-7,6 виявлено популяції L.stagnalis, L.auricularia, L.hartmanni, L.balthica, L.ampullacea, L.fontinalis, L.turricula, L.fusca, L.palustris щільність поселення яких на піщано-мулистих донних відкладах складала 180 екз/м2. У ставку (сел.Жовтневе тієї ж області) при рН 5,8  щільність поселення популяцій L.stagnalis та L.palustris на мергелистому грунті становила 3-7 екз/м2.
Виявлено певні закономірності поселення ставковиків залежно від характеру сапробності водойм. Деякі річки Західного та Центрального Полісся (верхів’я Прип’яті, р. Уборть біля Олевська), за даними групи авторів (Поліщук та ін., 1978), належать до перехідної від оліго- до β - мезосапробної зони. Фауна ставковиків у подібних водоймах бідна як в якісному (L.stagnalis, L.fragilis, L.corvus, L.auricularia), так і в кількісному відношенні (0,3 екз/м2).  
Найбільша видова різноманітність (32 види) та високий кількісний розвиток (125-240 екз/м2)  лімнеїд спостерігається у водоймах β-мезосапробного типу. Менш сприятливими для поселення ставковиків є водойми α-мезосапробної зони (наприклад, р. Тетерів нижче Житомира, р. Уж нижче Коростеня), в яких зустрічаються поодинокі особини еврібіонтних ставковиків (L.stagnalis, L.palustris, L.fontinalis, L.auricularia). У водоймах полісапробної зони (р. Устя нижче Рівного біля Тутовичів) ставковики не виявлені. Високий вміст органічних речовин у таких водоймах порушує екологічну рівновагу екосистем, що, зокрема, проявляється у дефіциті кисню та накопиченні у воді значних кількостей отруйних для молюсків газів. 

Біоценотичні зв’язки ставковиків
В ході взаємодії з оточуючим середовищем лімнеїди вступають у різні за глибиною взаємодії стосунки з тими або іншими організмами.
Найбільш звичайною формою взаємодії виявляється синойкія. Вона спостерігається у ставковиків із зеленими та синьо-зеленими водоростями, одноклітинними  тваринами, кишковопорожнинними, круглими, плоскими і кільчастими червами, моховатками, молюсками, павукоподібними і комахами. Перелічені вище організми виявлено або на поверхні черепашки, або в екстрапаліальній чи мантійній порожнинах ставковиків.
Лімнеїди є об'єктами живлення  деяких видів п'явок, водяних жуків, бентосоїдних риб, тритонів, водоплавних птахів. При цьому між тваринами проявляються взаємовідношення типу ''хижак-жертва''.
Третій тип взаємовідношень – “паразит-живитель” спостерігається між ставковиками та бактеріями, грибами, одноклітинними тваринами, плоскими та круглими червами. Досить детально проаналізовано такий тип взаємовідношень ставковиків з партенітами і личинками трематод.
У ставковиків Українського Полісся нами виявлено  33 види трематод, які належать до 11 родин. Для 19 видів лімнеїд проведено аналіз якісного складу трематодофауни. Встановлено, що найбільш різноманітним він є у тих видів, які належать до масових і найбільш поширених - це L.stagnalis (20 видів паразитів) і L.auricularia (16 видів паразитів). Бідніша, але в загальному теж різноманітна трематодофауна у L.fragilis, L.palustris, L.corvus (по 6-11 видів). Менше видів паразитів виявлено у L.ovata, L.turricula, L.atra, L.truncatula (по 3-5 видів). У L.fusca, L.berlani, L.psilia, L.peregra, L.monnardi, L.ampullacea, L.balthica, L.lagotis, L.fontinalis, L.patula встановлено паразитування лише одного або двох видів трематод. 
Найчастіше виявляли інвазію ставковиків представниками родин Echinostomatidae, Plagiorchidae і Sanguinicolidae. Церкарії Echinostoma revolutum виявлені у 7 видів лімнеїд,  Echinoparyphium recurvatum і Opisthioglyphe ranae - у 6 видів, Haplometra cylindracea, Sanguinicola sp. та Hypoderaeum conoideum - у 5 видів. Екстенсивність інвазії молюсків цими видами церкарій складала від 3,6 до 100 %.  Рідшою виявилась інвазія ставковиків церкаріями Notocotylus seineti, Trichobilharzia ocellata, Cercaria stylosa - у 4 видів лімнеїд, Dolichosaccus rastellus - у 3 видів і т.д. Результати паразитологічних досліджень свідчать про широку специфічність більшості видів трематод щодо молюска-живителя.
Проте деякі види церкарій були виявлені лише у одного виду молюска-живителя (наприклад, Cercaria spinifera - L.fragilis, C. echinostomi - L.palustris, C.vacua - L.turricula, Tylodelphys conifera - L.auricularia  і  т.д.).
У роботі проведено аналіз сезонної динаміки інвазованості ставковиків трематодами. Встановлено, що у різні періоди року відбуваються кількісні і якісні зміни складу трематодофауни цих молюсків. Розглянуто зміну якісного складу трематодофауни L.stagnalis, інвазованого в р.Тетерів (с.Тетерівка Житомирської обл.) церкаріями трьох видів трематод: Echinostoma revolutum, Haplometra cylindracea, Diplostomum spathaceum. Помічено, що з квітня по липень молюски найбільш інвазовані церкаріями D.spathaceum (24,2 %), при цьому екстенсивність інвазії церкаріями E.revolutum становила 0,9 %. З серпня по жовтень екстенсивність інвазії церкаріями E.revolutum становила 24,0 %, церкаріями D.spathaceum - 20,6 %. Екстенсивність інвазії L.stagnalis церкаріями H.cylindracea протягом сезону була майже незмінною 1,8-3,2%.
Проведено дослідження впливу трематодної інвазії на вміст каротиноїдних пігментів у гемолімфі ставковиків. Встановлено, що вміст каротиноїдів у молюсків під впливом інвазії зменшується у L.stagnalis (р.Тетерів, с.Тетерівка Житомирської обл.) - на 22,2 %, у L.fragilis  (озеро, м.Житомир) - на 18,4 %. Простежено залежність вмісту цих речовин від виду личинок трематод, якими інвазовані молюски. Так, у L.stagnalis, інвазованих вилкохвостими церкаріями Diplostomum spathaceum, ехіностомними церкаріями Echinoparyphium aconiatum та стилетними церкаріями Opisthioglyphe ranae вміст каротиноїдних пігментів у порівнянні з неінвазованими менший на 26,1; 17,0 і 9,4 % відповідно. Статистично достовірні відміни між інвазованими і неінвазованими молюсками становлять 99,9 %.
Отже, за рівнем вмісту каротиноїдних пігментів у гемолімфі ставковиків можна передбачати наявність у молюсків личинок тих чи інших видів трематод.

Вплив антропічних чинників на фауну ставковиків
Враховуючи теоретичне та практичне значення проблеми стійкості організмів до забруднення навколишнього середовища, нами проведено у лабораторних умовах дослідження впливу на L.stagnalis різних за своєю дією на організм таких речовин як фенол, сульфат міді і нітрофос. Критерієм для оцінки їх токсичності  обрано вміст каротиноїдних пігментів у гемолімфі ставковиків. Ці пігменти забезпечують механізми, котрі зумовлюють витривалість тварин до несприятливої дії чинників навколишнього середовища. Помічено, що зі збільшенням концентрації токсикантів вміст каротиноїдних пігментів у гемолімфі молюсків зменшується, а смертність тварин зростає. Так, в трьох дослідах (по 60 особин в кожному) з різними розчинами фенолу (концентрації 0,4; 0,8 і 1,0 г/л)  при 48-годинній експозиції вміст каротиноїдів порівняно з контролем зменшився у середньому в 3,1; 4,5 і 6,3 рази відповідно. Середня смертність тварин при цих концентраціях становила 7, 10 і 21% відповідно. В трьох дослідах (по 140 особин в кожному) з різними розчинами сульфату міді (концентрації 0,2; 1,0 і 2,0 мг/л) вміст цих речовин зменшився в середньому на 9, 14 і 27 % відповідно, середня смертність тварин - 3, 6 і 36 % відповідно. В трьох дослідах (по 60 особин в кожному) в різних розчинах нітрофосу (концентрації 1,0; 1,5 і 2,0 г/л) вміст каротиноїдних пігментів  зменшився в середньому на 17, 29 і 32 % відповідно. Середня смертність тварин в таких концентраціях становила 39, 51 і 56 % відповідно.
LC50  фенолу для L.stagnalis  рівна 1,2 г/л, LC50 сульфату міді - 3,0 мг/л, LC50  нітрофосу - 1,5 г/л. Вміст каротиноїдних пігментів у гемолімфі молюсків в наведених розчинах порівняно з контролем зменшився в середньому на 78,2; 37,7 і 29,0 % відповідно.
В наших дослідах зменшення вмісту каротиноїдних пігментів в організмі L.stagnalis пов’язане з підтриманням кисневого режиму в умовах дії токсичних речовин. Тому, вивчення дії останніх на вміст каротиноїдів у гемолімфі молюсків дозволяє краще зрозуміти причини різної стійкості організмів до забруднення навколишнього середовища і може бути використано в практиці біологічного контролю водного середовища.
Основні результати та висновки
1.	У складі малакофауни Українського Полісся виявлено 32 види молюсків родини Lymnaeidae, які належать до одного роду і восьми підродів. Сім видів ставковиків виявлено вперше для регіональної фауни: L.atra (S.) (Schranck, 1803), L. (S.) danubialis (Schranck, 1803), L. (P.) balthica (Linnaeus, 1758), L. (P.) ampullacea (Rossmaessler, 1835), L. (P.) tumida Held, 1836, L. (P.) bakowskiana Clessin, 1879, L. (O.) gingivata Goupili , 1835. Загальна кількість лімнеїд Українського Полісся (з врахуванням літературних даних) становить 35 видів.
2.	Порівняльний аналіз мінливості структури черепашки та статевої системи показав, що  остання морфологічно значно менш мінлива, ніж черепашка. Проте ознаки будови черепашки мають важливе діагностичне значення. 
3.	На основі вивчення сезонної динаміки розмірно-вікового складу популяцій лімнеїд в умовах Українського Полісся виділено дві групи видів: 1) види з моно-, ди- і трициклічним розвитком, для завершення якого достатньо одного року; 2) види, яким для завершення циклу розвитку необхідно два роки. Особливий інтерес становить моноциклія у трьох послідовних генерацій одного і того ж виду (L. (P.) fontinalis). Зміна погодних умов іноді призводить до трансформації одного варіанту життєвого циклу в інший.
4.	Видовий склад ставковиків на Українському Поліссі відрізняється в різних частинах регіону. Найбільш різноманітний кількісний та якісний склад цих молюсків на півдні Полісся (32 види) порівняно з північною його частиною (17 видів). Ці відміни, слід думати, пов’язані з різними особливостями гідрохімічного режиму водойм. 
5.	Більшість лімнеїд є евріедафічними тваринами. Найбільшої видової різноманітності (28 видів) та кількісного розвитку (180-210 екз/м2) їх популяції досягають на замулених донних відкладах. На піщаному субстраті виявлено 8 видів лімнеїд (L.fragilis, L.gueretiniana, L.patula, L.bakowskiana та ін.), на мергелистому - 3 види (L.stagnalis, L.palustris, L.turricula), на глинистому - 11 видів (L.fusca, L.peregra, L.fontinalis, L.lagotis та ін.), на кам’янистому - 11 видів (L.monnardi, L.ovata, L.auricularia L.tumida та ін.).
6.	Виявлено, що найбільш сприятливими для поселення  ставковиків є водойми з рН від 7 до 8. Найбільшу пластичність до активої реакції середовища (рН від 5,0 до 9,0) виявляють L.stagnalis, L.truncatula та більшість видів підроду  Stagnicola, найменшу - види підродів Radix, Corvusiana, Myxas, більшість Peregriana.
7.	У складі трематодофауни ставковиків досліджуваного регіону виявлено 33 види трематод. Найчастіше ставковики Полісся інвазовані представниками родин Echinostomatidae, Plagiorchidae, Sanguinicolidae. Більшість з останніх проявляють широку гостальну специфічність. Тому ми вважаємо, що паразитологічний критерій, за попередніми даними, не може бути використаний як допоміжний  для визначення видової належності лімнеїд.
8.	Наявність трематодної інвазії зумовлює зниження вмісту каротиноїдних пігментів в гемолімфі лімнеїд (з 389,9 мкг% в нормі до 321,6 мкг% у  L.stagnalis, інвазованих церкаріями Diplostomum spathaceum).
9.	Видова належність личинок трематод, що паразитують у молюсків, в певній мірі визначає той чи інший рівень вмісту каротиноїдних пігментів у їх гемолімфі. І навпаки, за рівнем вмісту каротиноїдних пігментів у гемолімфі ставковиків можна передбачити наявність личинок трематод тих або інших видів.
10.	З’ясовано, що при 48-годинній експозиції для L.stagnalis LC50 фенолу становить 1,2 г/л; LC50 сульфату міді - 3,0 мг/л; LC50  нітрофосу - 1,5 г/л. Вміст каротиноїдних пігментів у гемолімфі L.stagnalis в наведених розчинах токсикантів порівняно з контролем зменшується на 78,2; 37,7 і 29,0 % відповідно. Дані щодо вмісту каротиноїдних пігментів у гемолімфі ставковиків у розчинах різних токсикантів можуть бути використані у практиці біологічного контролю стану водного середовища.

Публікації та участь у конференціях. Загальна кількість публікацій – 19, з них статей у фахових виданнях, визнаних ВАК– 6.
Список найважливіших публікацій
1.	Стадниченко А.П., Мисечко Л.Е., Шепель А.Н. Влияние фенольной интоксикации на содержание каротиноидных пигментов в гемолимфе пресноводных моллюсков (Pulmonata, Lymnaeidae и Bulinidae) в норме и при заражении партенитами трематод // Паразитология. – М., 1985. – Т.19. - Вып.2. – С.101-104.
2.	Стадниченко А.П., Иваненко Л.Д., Литвинчук Р.В., Мисечко Л.Е., Ситняковская А.М. Роль антропогенных загрязнений в нарушении гомеостаза у пресноводных моллюсков, инвазированных трематодами // Х Конференция Украинского общества паразитологов. – К.: Наукова думка, 1986. – Ч.2. – С.233.
3.	Мисечко Л.Е. К фауне лимнеид Украинского Полесья // Моллюски. Результаты и перспективы их исследований. – Л.: Наука, 1987. – С.160-161.
4.	Стадниченко А.П., Мисечко Л.Е. Влияние нитрофоса на содержание каротиноидных пигментов в норме и при инвазии партенитами трематод // Деп. в Укр. НИИНТИ 08.07.87, № 1956-Ук 86. – 8 с.
5.	Мисечко Л.Е., Стадниченко А.П. Интоксикация Lymnaea stagnalis, инвазированных партенитами трематод, сульфатом меди // Паразитология. – М., 1988. – Т.22. – Вып.1. – С.96-99.
6.	Мисечко Л.Е. Функционирование малакогеоценозов в условиях антропогенного воздействия // Научно-техническая конференция молодых экологов “Человек в биосфере”. – М., 1988. – С.161.
7.	Мисечко Л.Е. Изменение содержания каротиноидных пигментов в гемолимфе моллюсков, инвазированных трематодами, под действием токсикантов // Тез. докл. науч. конф. “Гельминтология сегодня: проблемы  и перспективы”. – М., 1989. – Т.2. – С.8-9.
8.	Мисечко Л.Е. Кадастровая оценка прудовиковых Житомирского Полесья // Всесоюз. совещ. по проблеме кадастра и учета животного мира. – Уфа: Башкир. книж. изд-во, 1989. – Ч.1. – С.43-45.
9.	Мисечко Л.Е. О сезонной динамике инвазированности большого прудовика // Тез. докл. всесоюз. науч. конф. “Методы профилактики и борьбы с трематодозами человека и животных”, г. Сумы, 9-11 октября 1991 г. – М., 1991. – С. 78-79.
10.	Стадниченко А.П., Астахова Л.Е., Катериненко А.В., Чирков М.А. Прудовиковые и чашечковые Украины (биология, экология, полезное и вредное значение, методы исследования) // Деп. в Укр.ИНТЭИ 28.04.92, № 490-Ук 92. –189 с.
11.	Астахова Л.Є. Сучасний стан фауни ставковиків Великої Волині // Велика Волинь: минуле й сучасне / Мат. міжн. наук. конф., жовтень 1994 р. – Хмельницький – Ізяслав - Шепетівка, 1994. – С.640-642.
12.	Астахова Л.Є. Ставковики у водоймах Новоград-Волинського району // Звягель древній і вічно молодий / Тези всеукр. наук. конф. – Новоград-Волинський, 1995. – С.198-199.
13.	Астахова Л.Є. Ставковики басейну Ірші // Горошківщина крізь призму століть / Тези наук. конф. – Володарськ-Волинський - Житомир, 1995. – С.158-161.
14.	Астахова Л.Е. Экологические аспекты распространения моллюсков семейства Lymnaeidae Украинского Полесья // Ruthenica. – М., 1996. – 6 (1). – С.66.
15.	Астахова Л.Є. Закономірності поширення ставковиків у прісноводних біоценозах Українського Полісся // Фальцфейновські читання: Зб. наукових праць. – Херсон, 1999. – С.3-6.
16.	Астахова Л.Є. Історія дослідження фауни молюсків родини Lymnaeidae Українського Полісся // Велика Волинь: Житомирщина на зламі тисячоліть: Наук. збірник. – Житомир, 2000. – Т.21. – С.112-114.
17.	Астахова Л.Є. Видовий склад та деякі екологічні особливості ставковиків (Gastropoda, Pulmonata, Lymnaeidae) Українського Полісся // Наукові записки. Серія: біологія. – Тернопільський педуніверситет, 2001. –  №3 (14). – С.23-24.
18.	Астахова Л.Є. Трематодофауна ставковиків Українського Полісся // Вісник Житомирського педагогічного університету. – Житомир, 2002. – Вип.10. – С.75-78.
19.	Астахова Л.Є. Життєвий цикл Lymnaeae auricularia в умовах Житомирського Полісся // Еколого-функціональні та фауністичні аспекти дослідження молюсків, їх роль у біоіндикації стану навколишнього середовища. – Житомир: вид-во “Волинь”, 2004. – С. 5-7.

Перелік конференцій у яких брала участь:
1.	Х конференція Українського товариства паразитологів (Київ, 1986).
2.	Международные научные совещания по изучению моллюсков “Моллюски. Результаты и перспективы их исследований” (Россия, Санкт-Петербург, 1987, 1991, 1995).
3.	Всесоюзна науково-технічна конференція молодих екологів “Людина в біосфері” (Росія, Москва, 1988).
4.	Всесоюзна нарада з проблем кадастру та врахування тваринного свiту (Уфа, 1989).
5.	Всесоюзна наукова конференцiя “Гельмінтологія сьогодні: проблеми і перспективи” (Москва, 1989).
6.	Всесоюзна наукова конференцiя “Методи профілактики і боротьби з трематодозами людини і тварин” (Суми, 1991).
7.	Міжнародна наукова конференція “Велика Волинь: минуле й сучасне” (Хмельницький – Ізяслав - Шепетівка, 1994).
8.	Всеукраїнська науково-краєзнавча конференція “Звягель древній і вічно молодий” (Новоград-Волинський, 1995).
9.	Наукова краєзнавча конференція “Горошківщина крізь призму століть” (Володарськ-Волинський - Житомир, 1995).
10.	Міжнародна наукова конференція “Фальц-Фейнівські читання” (Херсон, 1999).
11.	Міжнародна наукова конференція “Велика Волинь: Житомирщина на зламі тисячоліть” (Житомир, 2000).
12.	Міжнародна наукова конференція “Молюски. Основні результати, проблеми та перспективи досліджень” (Житомир, 13-15 травня 2002р.).
13.	Міжнародна науково-практична конференція “Екосистемні і морфоеволюційні дослідження молюсків” (Житомир, 13-15 травня 2004 р.).

Наукові зв’язки підтримує з Інститутом зоології НАН України, лабораторія фауни і систематики безхребетних (Київ, Україна),

ВИСКУШЕНКО ДМИТРО АНДРІЙОВИЧ

Старший викладач кафедри зоології

Біографічні дані. Вискушенко Дмитро Андрійович 1народився 2 листопада 1977 року у м. Черкаси. У 1999 році закінчив з відзнакою Житомирський державний педагогічний університет імені Івана Франка, здобувши вищу освіту за спеціальністю „Біологія та хімія” та отримавши кваліфікацію вчителя біології, хімії, валеології та основ екології. У цьому ж році вступив до аспірантури в Житомирському державному педуніверситеті на кафедрі зоології.
Основні етапи трудової науково-педагогічної діяльності в освітніх закладах ІІІ-ІV рівня акредитації: 
-	15 жовтня 2002 року закінчив аспірантуру при кафедрі зоології Житомирського державного педагогічного університету. 
-	з 16 жовтня 2002 року по 16 грудня 2001 року – асистент кафедри зоології Житомирського державного педагогічного університету ім. І.Франка;
-	з лютого 2004 року – старший викладач кафедри зоології Житомирського державного університету ім. І.Франка;
Стаж педагогічної роботи у вищих закладах освіти ІІІ-ІV рівня акредитації 2 роки, в тому числі у Житомирському державному університеті – 2 роки. Основні навчальні курси, які веде Д.А. Вискушенко: “Зоологія з основами екології”, „Зоологія хребетних”, факультативний курс „Математичні методи в біології”. Він здійснює керівництво курсовими роботами, студентською науковою групою.
	Кандидат біологічних наук з 2003 р. за спеціальністю – 03.00.17 – гідробіологія. Дисертацію захистив у спеціалізованій вченій раді Інституту гідробіології НАН України. 

Основний напрямок наукових досліджень: малакологія, водна токсикологія.

Тематика наукової роботи: Морфофункціональні характе-ристики ставковика озерного Lymnaea stagnalis за дії важких металів водного середовища.

Мета роботи: Встановити основні закономірності та особливості впливу йонів важких металів (міді, цинку, свинцю) на морфологічні та функціональні показники ставковика озерного.
Для досягнення мети було визначено такі завдання:
1.	дослідити закономірності та особливості поведінкових та швидких фізіологічних реакцій ставковика озерного за дії на нього різних концентрацій йонів міді, цинку та свинцю у водному середовищі;
2.	визначити рівень накопичення ставковиком важких металів у різних тканинах і органах;
3.	провести гістологічне дослідження симптоматики локальної дії йонів міді, цинку та свинцю у воді на покриви тіла, паренхіму та сполучну тканину гепатопанкреаса та на гонаду ставковика;
4.	оцінити вплив різних концентрацій іонів міді, цинку, свинцю водного середовища на фізіологічні процеси його організму ставковика (легеневе та шкірне дихання, живлення, ритм серцевих скорочень, водно-мінеральний обмін);
5.	з’ясувати вплив трематодної інвазії на перелічені вище показники у нормі та за дії йонів міді, цинку та свинцю водного середовища.

Актуальність дослідження зумовлена, по-перше, прогресуючим збільшенням валового вмісту важких металів у водоймах, по-друге, недостатнім рівнем висвітлення впливу цих токсикантів на бентичні організми, що суттєво утруднює побудову екологічної системи ГДК та, нарешті, поширеністю обраного нами об’єкту дослідження у внутрішніх водоймах України, що дозволяє до певної міри екстраполювати отримані результати на близькі за способом життя види та прогнозувати вірогідні зміни бентичних біоценозів під впливом досліджених полютантів.

Наукова новизна. Вперше досліджено вегетацію ставковика Lymnaea stagnalis за дії на нього йонів важких металів у воді (мідь, цинк, свинець). Показано вплив різних концентрацій цих елементів на поведінкові та швидкі фізіологічні реакції, встановлено їх летальність для ставковика, з’ясовано особливості водного балансу, серцевої діяльності, особливостей трофіки та дихання цього молюска за дії йонів важких металів водного середовища. Оцінено особливості накопичення цих полютантів у різних органах та тканинах ставковика, визначено зону їх токсичної дії, коефіцієнти витривалості, латентний період та ступінь чутливості ставковика за дії згаданих отруйних речовин. Робота є першим комплексним дослідженням впливу йонів важких металів (міді, цинку, свинцю) на морфофункціональні характеристики ставковика озерного. Отримані дані поповнять відповідні розділи теоретичної біології, зокрема, зоології безхребетних, екології, гідробіології, малакології, водної токсикології, тощо.
На основі даних вітчизняних та зарубіжних авторів показано токсичність важких металів для гідробіонтів. Наведено джерела їх надходження у водне середовище, шляхи потрапляння у організм водних тварин та механізм впливу на нього цих токсикантів.
У результаті аналізу літературних джерел виявлено, що жоден із аспектів життєдіяльності ставковика за дії на нього йонів важких металів (Cu2+, Pb2+ і Zn2+) не можна вважати достатньо дослідженим. Більше того, стає очевидною необхідність у проведенні комплексного дослідження для з’ясування цієї проблеми у зв’язку із зростаючим забрудненням йонами цих металів водних екосистем. 

Найважливіші результати наукової роботи

Токсичність важких металів для Lymnaea stagnalis
Орієнтовним дослідом (Алексеев, 1981) встановлено значення основних токсикологічних показників. Виходячи з них, з’ясовано зони токсичної активності досліджуваних полютантів: сульфат міді - <0,1-10; хлорид цинку - <1-100; нітрат свинцю - <1-100 мг/дм3. Латентний період для всіх згадуваних токсикантів у ставковика коливається в межах 10-30 хв. Однаковий рівень поведінкових та фізіологічних реакцій викликається, як правило, неоднаковими концентраціями використаних у дослідах токсикантів, а саме: більш низькими концентраціями сульфату міді та більш високими (в середньому на порядок) концентраціями хлориду цинка. 
Процес отруєння ставковика носить фазний характер. У його перебігу виділяємо п’ять фаз (Веселов, 1968). На початкових етапах отруєння пристосування до умов токсичного середовища відбувається за рахунок змін у етології тварин. Майже одночасно з ними реєструються і швидкі фізіологічні захисно-пристосувальні реакції. У подальшому починають переважати патологічні зрушення, що в решті решт призводять до летальних наслідків.
При концентрації 1-10 мг/дм3 сульфату міді в середовищі ставковики вже через 10 хв від початку досліду переходять у збуджений стан, швидко здійснюючи цілеспрямоване пересування у одному напрямку – вгору по стінках акваріумів. Однак через 3 год від початку досліду при концентраціях 1 та 10 мг/дм3 сульфату міді у воді 80 та 90% тварин (відповідно), як правило, нерухомо лежать на дні акваріумів. Досліджуваний токсикант у концентрації 100 мг/дм3 одразу ж повністю пригнічує рухову активність ставковиків.
При 1 мг/дм3 токсиканту перші ознаки ослизнення тіла з’являються через 12 год від початку досліду і наявні лише у частини тварин (20%). У подальшому кількість молюсків із посиленим процесом ослизнення тіла збільшується. При 10 мг/дм3 цього полютанту перші ознаки ослизнення тіла нами виявлено через 3 год експозиції у 40% тварин, а при 100 мг/дм3 і такій же експозиції ця реакція проявляється лише у 30% особин, що вказує на пригнічення секреторної функції шкірних слизових залоз.
При 1 мг/дм3 сульфату міді у середовищі реакція випадіння спостерігається через 3 год, а при 10 мг/дм3 названого токсиканту – через 24 год від початку досліду. При більш високих концентраціях полютанту у воді її не зареєстровано.
Експозиція ставковиків у воді, що містить 1-100 мг/дм3 сульфату міді, досить швидко викликає загибель піддослідних тварин. Так, при 1 мг/дм3 досліджуваного полютанту у водному середовищі 100%-ова загибель ставковиків спостерігається через 8, при 10 – через 2 доби, а при 100 мг/дм3 – через 6 год. У слабких концентраціях цієї солі піддослідні тварини довгий час зберігають життєздатність. Наприклад, при 0,1 мг/дм3 токсиканту у воді перших загиблих тварин зареєстровано на 33-тю (10%), а при 0,01 мг/дм3 – на 35-ту добу (10%) від початку досліду.
Яскравим показником, що характеризує амплітуду коливання фізіологічного статусу та токсикорезистентності окремих особин у вибірці, є коефіцієнт витривалості. На відміну від лужних металів, ефективність пристосування до яких у вторинноводних легеневих молюсків знаходиться у прямій залежності від концентрації токсиканту в середовищі (Стадниченко та ін., 1995), зміна концентрацій важких металів майже не впливає на значення КВ, становлячи для сульфату міді – 1,212-1,264. Це свідчить про те, що механізм токсичного впливу важких металів на гідробіонтів сильно відрізняються від такого для інших полютантів. Крім того, очевидна відсутність ефективних природних шляхів протидії важким металам у ставковика, оскільки, якби такі механізми існували, то хоча б у незначної частини вибірки токсикорезистентність до досліджуваних отруйних речовин була б вищою порівняно з іншими особинами. Отже, гідробіонти у процесі еволюції не виробили достатньо ефективних засобів протидії цим хімічним елементам і при досягненні певного рівня токсичного ефекту їх у воді не можуть пристосовуватися до них.
При 5 мг/дм3 токсиканту у воді, як і при нижчих його концентраціях, тварини спочатку проявляють тенденцію до незначного накопичення води в організмі, а потім починають поступово її втрачати. 
Так, через 36 год від початку досліду зменшується маса їх тіла на 11,2% (Р=94,76%). Зі збільшенням концентрації сульфату міді статистично вірогідний негативний водний баланс спостерігається раніше та різкіше виражений (маса тіла ставковиків зменшується значно більше). При 6 мг/дм3 полютанту у воді знижується маса тіла молюсків на 18,7%, а при 6 та 7 мг/дм3 (рис.2) – на 22,1 та 20,3% відповідно (Р>99,99%).
Однаковий рівень поведінкових та фізіологічних реакцій викликається, як правило, неоднаковими концентраціями використаних у дослідах токсикантів, а саме: більш низькими концентраціями сульфату міді та більш високими (в середньому на порядок) концентраціями хлориду цинка. 
Так, при витримуванні ставковиків у воді з концентрацією 10 та 100 мг/дм3 хлориду цинка вже через 30 хв від початку експозиції у них проявляється реакція уникнення, а через 6 та 3 год відповідно тварини повністю втрачають рухову активність.
Реакція випадіння спостерігається у особин, експонованих при 10 мг/дм3 токсиканту у середовищі протягом 24 год від початку досліду. У більш концентрованих розчинах досліджуваного полютанту її не зареєстровано.
Істотні зміни водного балансу у ставковика виявлено при 48-годинній експозиції при концентрації 50 мг/дм3 хлориду цинка. При цьому зменшується маса їх тіла на 10,9% (Р=95%). Зі збільшенням концентрації токсиканту процес зниження маси тіла піддослідних тварин, як і у випадку з сульфатом міді, прогресує.
Взагалі, у ставковиків негативний водний баланс виявлено лише на сублетальній та летальній фазах отруєння, що пояснюється, на наш погляд, виключною роллю води у життєдіяльності організму. Адже суттєві втрати її призводять до неможливості протікання у звичайному ритмі більшості біохімічних реакцій, притаманних організму і швидко призводять до загибелі тварин.
Найбільші кількості міді у ставковика озерного кумулюються в гепатопанкреасі (7,25±0,35 мкг/г), на другому місці – гемолімфа (4,41±0,24 мкг/г), далі йдуть вісцеральна маса та нога (3,75±0,22 і 2,81±0,18 мкг/г). Кількісна послідовність накопичення цинку у різних органах та тканинах досліджуваних молюсків така: гепатопанкреас > нога > вісцеральна маса > гемолімфа (1,31±0.08; 1,11±0,07; 0,94±0,06 та 0,23±0,02 мкг/г відповідно). Депонування свинцю найінтенсивніше відбувається в нозі (9,48±0,71 мкг/г), майже однакові кількості його виявлено в гепатопанкреасі та гемолімфі (7,85±0,51 та 7,75±0,46 мкг/г відповідно), а найменші – у вісцеральній масі (4,39±0,23 мкг/г). 

Гістологічна картина отруєння L. stagnalis за дії йонів важких металів водного середовища
При 1 мг/дм3 сульфату міді у воді вже через 24 год після початку досліду виявлено набрякання циліндричного миготливого епітелію голови та ноги. Форма його клітин значно змінюється, а саме – вони стають майже кубічними. При цьому епітеліальний шар потроху відстє від базальної мембрани. Однак цей процес має місце приблизно лише у 30% ставковиків. На підставі наших досліджень, вплив сульфату міді на епітелій голови та ноги ми поділяємо на чотири фази, а вищеописана картина гістологічних зрушень при цьому якраз і відповідає першій з них. При цій же концентрації токсиканту за 48-годинної експозиції у молюсків відбувається злущування та відторгнення епітелію. Цей процес охоплює до 25% загальної поверхні тіла ставковиків. При цьому руйнується також міжклітинний цемент. Такий рівень ушкодження відповідає другій фазі впливу токсиканту на гістологічну картину покривів тіла та вистилки порожнини легень.
При 10 мг/дм3 сульфату міді у воді чітко фіксуються перша та друга фази перебігу патологічного процесу у ставковика (12 та 24 год від початку експозиції відповідно), а при 100 мг/дм3 через 6 год від початку досліду наступає (третя) його фаза. На ній патологічний процес заходить іще далі, а злущення епітелію відбувається на ділянках, що становлять від 25 до 50% загальної поверхні тіла ставковика. Іноді ж виявляється і інтенсивний цитоліз покривного епітелію. Через 12 год від початку досліду з концентрацією полютанту 100 мг/дм3 зафіксовано четверту (останню) фазу дегенерації епітелію голови та ноги. Вона відрізняється від попередньої, перш за все, ступенем ушкодження покривів тіла (епітелій злущується на ділянках, що охоплюють понад 50% поверхні тіла тварин). Крім того, тут досить часто реєструються цитоліз та каріолізис.
Гістологічні зрушення гепатопанкреаса, які мають місце у перебігу процесу отруєння цих тварин, також мають фазний характер. На першій фазі (0,1 мг/дм3; 24-48 год) наступають незначні деструктивні зміни, які полягають, перш за все, у деформації клітин сполучної тканини. Друга фаза (1 мг/дм3; 36-48 год) характеризується дегенерацією клітин сполучної тканини та клітин стінок ацинусів, з’являються перші ознаки деструкції клітинних елементів сполучної тканини, котрі втрачають при цьому свої цементуючі властивості. Іноді спостерігається плазморексис, який відбувається внаслідок втрати тваринами частини тканинної води. Однак усі вищеописані явища на цій фазі отруєння молюсків зачіпають зазвичай лише незначні за площею ділянки залози. При 10 мг/дм3 (36 год після початку досліду) на третій фазі отруєння вказані процеси посилюються, а руйнація охоплює до 40-50% сполучної тканини гепатопанкреаса. Посилюється також процес руйнування вапнякових та печінкових клітин, які утворюють стінки ацинусів. Звичайним для цієї фази є й ушкодження сполучнотканинної капсули, що оточує травну залозу. Остання – четверта фаза патологічних змін гепатопанкреаса (100 мг/дм3; 6 год від початку експозиції) супроводжується подальшим поглибленням усіх цих процесів, а обсяг зруйнованих тканин, як правило, значно перевищує 50%. 
Подібні зрушення відбуваються і у статевій залозі. Зі збільшенням експозиції та концентрації токсиканту у водному середовищі дегенерації та руйнуванню підпадають сполучна тканина та ацинуси статевої залози ставковиків.
Хлорид цинку, як і сульфат міді викликає у ставковика дегенеративно-некротичні зрушення в усіх із досліджених нами тканинах та органах. Але патологічні зміни однакового ступеня спричиняються, як правило, на порядок більшими концентраціями хлориду цинка (за умови однакової експозиції). Однак це правило не “спрацьовує” при порівнянні зрушень у гістологічній структурі гепатопанкреаса, викликаних вказаними токсикантами. Так, при перебуванні тварин у воді з низькими концентраціями цих полютантів (0,1-10 мг/дм3) картина зрушень є майже тотожною. Але у більш високих концентраціях даних солей важчі патологічні наслідки швидше настають у воді з сульфатом міді. Однак з плином часу у ставковиків, які перебували у середовищі, що містило таку ж кількість хлориду цинка, спостерігались патологічні зміни того же рівня, що й у відповідних розчинах сульфату міді.
Гістологічні зрушення у ставковиків, які виникають за дії нітрату свинцю, суттєво не відрізняються від таких, що спостерігаються у відповідних концентраціях хлориду цинка. Проте однакові фази ушкодження у значній кількості випадків настають тут трохи раніше, ніж за дії хлориду цинка.

Фізіологічні відправлення ставковика озерного за дії йонів важких металів
У ставковиків, експонованих протягом 48 год у воді з концентрацією сульфату міді 0,2 мг/дм3, СК (серцевий коефіцієнт) становить 116%, а при 1 мг/дм3 сульфату міді у воді – 52%. Отже, 1 мг/дм3 даного токсиканту у середовищі призводить до наступної після стимуляції фази патологічного процесу, викликаного отруєнням тварин, - депресії.
У молюсків, які знаходились у водному середовищі, що містить 1,8 мг/дм3 сульфату міді, ритм серцевих скорочень уповільнюється ще більше, знижуючись в середньому в 4-5 разів порівняно з контролем. 
Зі зростанням концентрації хлориду цинка у воді від 2 до 18 мг/дм3 у молюсків наступає прогресуюча тахікардієя. Так, при 2 мг/дм3 цього токсиканту у воді СК ставковика на 21% вищий, ніж у контролі, а темп серцевих скорочень варіює у межах 10-35 уд./хв.
На відміну від інших фізіологічних досліджень, в яких нами використано сульфат міді у концентраціях 0,2, 1 та 1,8 мг/дм3, при вивченні особливостей живлення ставковика ми застосували 0,2, 0,4 та 0,6 мг/дм3 токсиканту. Це викликане тим, що у концентраціях сульфату міді, більших за 0,6 мг/дм3, ставковики майже не споживають їжу. 
Встановлено, що під впливом усіх використаних у наших дослідах концентрацій сульфату міді значення ВСР та ТПЇ ставковика озерного прогресуюче знижуються. Але при 0,2 мг/дм3 сульфату міді у воді значення КЗЇ зростають на 17,7% в порівнянні з контролем. 
При 0,4 мг/дм3 токсиканту в середовищі відбувається деяке зниження у ставковика КЗЇ (відносно його значень у попередній концентрації). Але величина цього показника усе ще залишається дещо більшою за контрольну. 
При 0,6 мг/дм3 сульфату міді у воді величини всіх досліджуваних нами показників живлення ставковиків значно зменшуються. Це є наслідком розвитку у них депресивної фази загального патологічного процесу отруєння.
Однак, 48-годинна експозиція ставковиків навіть при 0,2 мг/дм3 сульфату міді у воді різко знижує (більше, ніж на 30%) ЕЖ. У подальшому величина цього показника продовжує зменшуватись, становлячи при 0,6 мг/дм3 цієї солі у середовищі 0,22%. Отже, зростання значення КЗЇ лише частково може компенсувати прогресуюче падіння ВСР досліджуваного нами молюска. 
Підсумовуючи все сказане можна стверджувати, що у ставковика за дії вже 0,2 мг/дм3 сульфату міді у воді живлення знаходиться на депресивній фазі розвитку патологічного процесу.
За дії на ставковика хлориду цинку у нього спостерігаються ті ж тенденції, як і у випадку зі сульфатом міді.
Наведені вище результати наших досліджень свідчать про те, що живлення досить чутливо відображає зміни інтенсивності та направленості обмінних процесів у ставковиків. Це дозволяє використовувати застосовані нами показники як індикатори функціонального стану організму в нормі і за дії на них екстремальних подразників хімічної природи, в тому числі і токсичних речовин.
Як показали наші дослідження, вже при 0,2 мг/дм3 сульфату міді у воді спостерігається статистично вірогідне зменшення інтервалу між наступними заборами повітря у ставковиків. Однак при 1 мг/дм3 токсиканту в середовищі тенденція змінюється – інтервали спочатку збільшуються на 11,5% (порівняно з контролем), а потім (при 1,8 мг/дм3) – на 27%.
Протилежна картина виявлена при дослідженні тривалості “вдиху” та об’єму повітря, що вдихається за один раз. За концентрації сульфату міді у воді 0,2 мг/дм3 має місце тенденція до збільшення величини цих показників (відповідно на 12,2 та 11,2%), а при 1,8 мг/дм3 значення їх знижуються на 12,4 та 19,1% у порівнянні з контролем.
	Отже, можна стверджувати, що зменшення інтервалів між кожними двома послідовними заборами повітря, а також збільшення тривалості “вдиху” та кількості поглинутого за один раз повітря – це фізіологічні процеси, спрямовані на компенсацію патологічних впливів токсиканту на організм. Концентрацію сульфату міді 0,2 мг/дм3, в якій у ставковиків відбуваються згадані вище процеси, можна вважати такою, що відповідає другій фазі розвитку патологічного процесу отруєння (Веселов, 1968) – стимуляції.
	В умовах, за яких тварини не здатні дихати атмосферним повітрям, у них при концентрації 0,2 мг/дм3 токсиканту в середовищі тривалість виживання порівняно з контролем не змінюється. Статистично вірогідні відхилення з’являються лише за дії на ставковика концентрації сульфату міді 1 мг/дм3. Тривалість виживання молюсків за таких обставин знижується з 33,21±1,44 до 29,09±1,39 год (Р=96,08). У відсотковому вираженні тривалість виживання зменшується на 12,41%. При 1,8 мг/дм3 досліджуваної солі величина цього показника зменшується ще більше (на 27%).
	Результати дослідження свідчать, що у піддослідних тварин, які знаходились у середовищі з 2 мг/дм3 хлориду цинка, різко зменшується інтервал між актами дихання. Тривалість “вдиху” при 2 та 10 мг/дм3 хлориду цинка у воді зростає. Так, тварини спочатку збільшують тривалість забору повітря на 12, а потім – на 34,3%. Але при 18 мг/дм3 вказаного полютанту тривалість “вдиху” починає падати, хоч і залишається ще значно вищою за контрольні величини.
	Кількість одноразового забору повітря ставковиками спочатку зростає на 12% (при 2 мг/дм3), а потім (10-18 мг/дм3) проявляє тенденцію до зменшення.
	У тварин, позбавлених можливості дихати атмосферним повітрям, з підвищенням концентрації токсиканту від 10 до 18 мг/дм3 знижується рівень життєздатності.

Життєдіяльність ставковика за сукупної дії інвазії та солей важких металів
Трематодна інвазія ускладнює перебіг патологічного процесу, викликаного отруєнням молюсків-хазяїв токсикантами. У більшості випадків інвазовані партенітами та личинками трематод тварини значно швидше піддаються дії токсиканту порівняно з неінвазованими особинами. Це видно з перебігу швидких поведінкових та фізіологічних реакцій, які проявляються у них значно скоріше та часто виражені набагато яскравіше. 
В уражених гельмінтами тварин, в залежності від рівня інтенсивності інвазії по-різному відбувається перебіг патологічного процесу, викликаного дією на них іонів важких металів. При незначній інтенсивності інвазії вплив паразитів майже не помітний, але середній її рівень, як і генеральне ураження гепатопанкреасу, суттєво пригнічує життєдіяльність організму, викликаючи більш різку відповідь таких тварин на дію досліджуваних токсикантів Зміни у поведінці та фізіології у них наступають за цих умов набагато швидше, скоріше настає і їх загибель.

Основні результати та висновки
1.	Накопичення йонів важких металів у великих кількостях в різних органах та тканинах ставковика пригнічує перебіг багатьох його фізіологічних систем, що може призвести до летальних наслідків.
2.	Зоною токсичної активності сульфату міді для ставковика є <0,1-10, а для хлориду цинка та нітрату свинцю - <1-100 мг/л. На фазі стимуляції у нього спостерігаються захисно-пристосувальні реакції (уникнення затруєного середовища, ослизнення тіла), а при розгорнутому патологічному процесі – патологічні (ослаблення, а пізніше повна втрата рухової активності, харчового і статевого рефлексів, утворення розлитих набряків, реакції випадіння та обмирання).
3.	Ставковики, опинившись у затруєному важкими металами середовищі, спочатку проявляють тенденцію до збільшення маси свого тіла, однак, пізніше починають проявляти ознаки негативного водного балансу, що є чіткою патологічною ознакою.
4.	Перші фази ушкодження гістологічних структур у піддослідних тварин мають місце при 0,1 мг/дм3 для всіх досліджених токсикантів, що переконливо доводить можливість використання цього показника для ранньої діагностики отруєння ставковика важкими металами, оскільки жодна з інших досліджених нами тест-функцій ставковика не відхиляється від контрольних значень за цієї концентрації при застосуванні будь-якого з обраних нами полютантів.
5.	Серцева діяльність ставковика надзвичайно чутлива до дії сульфату міді у водному середовищі. Великі кількості міді призводять до розвитку у L. stagnalis різкої брадикардії, а зі збільшенням концентрації йонів цинку у воді (2-18 мг/дм3) спостерігається прогресуюча тахікардія.
6.	Депресія живлення наступає у ставковика вже при 0,2 мг/дм3 сульфату міді, незважаючи на те, що для більшості інших фізіологічних процесів (серцебиття, дихання) подібне має місце лише при 1 мг/дм3 полютанту. 
7.	Компенсація негативних впливів токсикантів на ставковика досягається підвищенням на початкових етапах його отруєння коефіцієнту засвоєння їжі. При концентрації 0,2 мг/дм3 сульфату міді у воді величина цього показника збільшується в порівнянні з контролем на 17,65 % (Р=99,85%).
8.	При 0,2 мг/дм3 сульфату міді та 2 мг/дм3 хлориду цинка у воді ставковики протиставляють патологічній дії досліджуваних полютантів збільшення інтенсивності дихання, а отже і зростання основного обміну речовин. Однак це пристосування щодо впливу важких металів є відносним, оскільки великі енергетичні затрати компенсуються лише частково і в решті решт це призводить до дефіциту макроергічних речовин у організмі тварин. Отже, енергетичний дисбаланс стає однією з причин загибелі тварин у токсичному середовищі.
9.	Невисокий рівень трематодної інвазії, як правило, є стимулюючим для молюсків, а середня та генеральна інвазія призводять до пригнічення всіх із досліджених нами функцій їх організму. За дії важких металів на ставковика інвазія у більшості випадків стає додатковим обтяжуючим чинником перебігу патологічного процесу, зменшуючим токсикорезистентність тварин.

Публікації та участь у конференціях. За результатами наукової діяльності опубліковано 38 праць, з них 5 у фахових виданнях, визнаних ВАК України.
Список найважливіших наукових і науково-методичних праць:
1.	Стадниченко А.П., Иваненко Л.Д., Куркчи Л.Н., Витковская О.В., Калинина Н.Н., Выскушенко Д.А., Шевчук А.В. Влияние трематодной инвазиии на накопление ионов тяжелых металлов пресноводными моллюсками (Gastropoda: Pulmonata: Pectinibranchia) // Паразитология. – 1998. – Т. 32, № 4. – С. 357-362.
2.	Стадниченко А.П., Киричук Г.Є., Янович Л.М., Мельниченко Р.К., Гарбар О.В., Вискушенко Д.А., Куницький В.В., Куркчі Л.М. Сучасний стан водного басейну Житомирщини та його вплив на здоров’я населення // Вода и здоровье-98: Тез. докл. междунар. науч.-практ. конф. – Одесса, 1998. – С. 44-48.
3.	Стадниченко А.П., Сластенко М.М., Куркчі Л.М., Гумінський О.В., Киричук Г.Є., Іваненко Л.Д., Янович Л.М., Гарбар О.В., Мельниченко Р.К., Вискушенко Д.А. Методи дослідження молюсків // Деп. в ДНТБ України 22.03.99, № 78-Ук99. – 64 с.
4.	Стадниченко А.П., Иваненко Л.Д., Куркчи Л.Н., Выскушенко Д.А., Градовская Р.П., Зимовец И.А. Влияние хлоридов натрия и калия на быстрые поведенческие и физиологические реакции прудовика (Mollusca: Gastropoda: Pulmonata) при заражении партенитами трематод // Паразитология. – 1999. – Т. 33, № 4. – С. 335-339.
5.	Вискушенко Д.А. Накопичення іонів важких металів ставковиком озерним // Екологічна наука і освіта в педагогічних вузах України: Матеріали Всеукр. наук. конф. – К.: Наук. світ, 2000. – С. 44.
6.	Вискушенко Д.А., Бенедик С.В., Поповичук О.І. Вплив азотнокислого свинцю на водний баланс ставковика озерного (Mollusca: Pulmonata: Lymnaeidae) // Вісник Житомирського педагогічного університету. – 1999. – вип. 4. – С.87-88. 
7.	Вискушенко Д.А. Вплив сульфату міді на захисно-пристосувальні та патологічні реакції ставковика озерного // Екологія. Людина. Суспільство: ІІІ Всеукр. наук.-практ. конф. студентів, аспірантів та молодих вчених. – К.: НТУУ “КПІ”, 2000. – С. 15-16.
8.	Вискушенко Д.А. Вплив важких металів на прісноводну бентофауну Житомирщини // Велика Волинь: Житомирщина на зламі тисячоліть. – Т. 21. - Житомир: М.А.К., 2000. – С. 256-257.
9.	Выскушенко Д.А. Влияние хлорида цинка на защитно-приспособительные и патологические реакции прудовика озерного // Автореф. докл. ІV совещ. по изучению моллюсков (наземных, морских, пресноводных) –  СПб., 27-29 октября 1998: СПб., 2000. – С. 20-21.
10.	Вискушенко Д.А. Важкі метали та їх вплив на молюсків // Деп. в ДНТБ України, 13.11.2000, № 191-Ук2000. – 16 с.
11.	Вискушенко Д.А. Екологічний моніторинг як засіб збереження біологічного різноманіття з використанням Lymnaea stagnalis (Mollusca, Gastropoda, Pulmonata) як тест-об’єкта // Актуальні питання вивчення та збереження біологічного різноманіття: Мат. студ. наук. конф. – К.: МСУ, 2001. – С. 18-20.
12.	Вискушенко Д.А., Минюк М.Є., Чорномаз Т.В., Василенко О.М. Інвазія як обтяжуючий чинник при антропічному пресингу // Екологія. Людина. Суспільство: ІV Міжнародна наук.-практ. конф. студентів, аспірантів та молодих вчених. – К.: НТУУ “КПІ”, 2001. – С. 19.
13.	Вискушенко Д.А., Мінюк М.Є., Чорномаз Т.В. Найактуальніші екологічні проблеми Житомирщини // Сучасні екологічні проблеми Українського Полісся та суміжних територій. – Матеріали Міжнародної наук.-практ. конф. – Ніжин, 2001. – С. 23-25.
14.	Вискушенко Д.А., Минюк М.Є., Чорномаз Т.В., Василенко О.М. Вплив інвазії на деякі тест-функції молюсків // Наукові записки Тернопільського державного педагогічного університету ім.Володимира Гнатюка. Серія: Біологія, № 4 (15) Спеціальний випуск: Гідроекологія. – 2001. – С. 35-36.
15.	Вискушенко Д.А. Серцева діяльність Lymnaea stagnalis в умовах його інтоксикації хлоридом цинку // Вісник Житомирського педагогічного університету. – 2001. – вип. 8. – С.223-227.
16.	Стадниченко А.П., Вискушенко Д.А., Пінкіна Т.В. Показники фізіологічного статусу зоолгічних тест-об’єктів у системі екологічного моніторингу // Зоологічні дослідження в Україні на межі тисячоліть: Матеріали Всеукр. зоол. конф. – Кривий Ріг: I.B.I. – 2001. – С. 24-26.
17.	Вискушенко Д.А. Вплив сульфату міді на деякі фізіологічні процеси ставковика озерного // Зоологічні дослідження в Україні на межі тисячоліть: Матеріали Всеукр. зоол. конф. – Кривий Ріг: I.B.I. – 2001. – С. 88-90.
18.	Вискушенко Д.А. Влияние сульфата меди на сердечную деятельность прудовика озерного (Mollusca: Gastropoda: Pulmonata) при заражении партенитами трематод // Паразитология. – 2001. – Т.35, вып.4. – С. 320-327.
19.	Вискушенко Д.А., Чорномаз Т.В., Василенко О.М. Зміни водного балансу у молюсків під впливом стресуючих факторів навколишнього середовища // Екологія. Людина. Суспільство: V Міжнародна наук.-практ. конф. студентів, аспірантів та молодих вчених. – К.: Політехніка, 2002. – С. 54-55.
20.	Бондарчук Ю.М., Вискушенко Д.А. Токсичність важких металів для ставковика (Mollusca: Pulmonata: Lymnaeidae) // Вісник Житомирського педагогічного університету. – 2002. – вип. 10. – С.163-165.
21.	Вискушенко Д.А., Павельчук Т.М., Шимкович О.Д. Вплив сульфату міді на водний баланс Lymnaea stagnalis // Вісник Житомирського педагогічного університету. – 2002. – вип. 10. – С.166-169.
22.	Вискушенко Д.А. Морфологічні зміни у ставковика за дії трематодної інвазії та солей важких металів // XІІ Конференція Українського товариства паразитологів (Севастополь, 10-12 вересня 2002 р.): Тези доповідей. – Київ, 2002. – С. 22.
23.	Вискушенко Д.А., Першко О.І., Василенко О.М., Чорномаз Т.В. Малакологічний аспект вивчення біологічного різноманіття // Динаміка наукових досліджень: Матеріали Міжнародної наук.-практ. конф. – Т. 3. Біологічні науки. – Дніпропетровськ: Наука і освіта, 2002. – С. 50-52.
24.	Вискушенко Д.А. Вплив сульфату міді та хлориду цинку на живлення Lymnaea stagnalis // Вісник ДАУ. – 2002. – №2. – С. 196-200.
25.	Стадниченко А.П., Вискушенко А.П., та ін. Рідкісні і зникаючі види тварин Житомирщини: Навчальний посібник / Головний редактор А.П. Стадниченко. – Житомир: Волинь, 2003. – 176 с.
26.	Вискушенко А.П., Вискушенко Д.А. Водний баланс як показник фізіологічного статусу ставковика // Наука і освіта “2003”: Матеріали VI Міжнародної науково-практичної конференції. – Том 3. Біологія. – Дніпропетровськ: Наука і освіта, 2003. – С. 20-21.
27.	Вискушенко Д.А. Ритм серцевих скорочень Lymnaea stagnalis за дії трематодної інвазії та хлориду цинка // Біорізноманіття. Екологія. Еволюція. Адаптація.: Матеріали ювілейної наукової конференції студентів, аспірантів та молодих вчених. – Одеса, 2003. – С. 29.
28.	Василенко О.М., Вискушенко Д.А., Чорномаз Т.В. Вплив іонів цинку на фізіологічні показники прісноводних молюсків // Гідробіологія, іхтіологія та радіобіологія: Матеріали Всеукраїнської науково-практичної конференції. – Дніпропетровськ: Наука і освіта, 2003. – С. 28-29.
29.	Vyskushenko D.A. Heart-beat in the pond snail Lymnaea stagnalis under the effect of heavy metals and infection // XIX Krajowe Seminarium Malakologiczne: Slupsk, 2003. – S. 53.
23.	Вискушенко Д.А., Вискушенко А.П. Вплив важких металів на фізіологічний статус ставковика / Еколого-функціональні та фауністичні аспекти дослідження молюсків, їх роль у біоіндикації стану навколишнього середовища: Збірник наукових праць. – Житомир: Волинь, 2004. – С. 24-26.
Перелік конференцій у яких брав участь:
1.	Международная научно-практическая конференция “Вода и здоровье“ (Одесса, 1998).
2.	Всеукраїнська науково-практична конференція “Сучасні погляди з популяризації природничих наук“ (Полтава, 1998). 
3.	Международная научная конференция “Моллюски. Проблемы систематики, экологии и филогении: Четвертое (тринадцатое) совещание по изучению моллюсков (наземных, пресноводных и морских)” (Россия, Санкт-Петербург, 27-28 октября 1998).
4.	Всеукраїнська науково-практична конференція ”Екологія і освіта: питання теорії та практики” (Черкаси, 1998).
5.	Міжнародна науково-практична конференція студентів, аспірантів, молодих вчених “Екологія. Людина. Суспільство” (Київ, 11-12 травня 2000 р.).
6.	Всеукраїнська наукова конференція “Актуальні питання вивчення та збереження біологічного різноманіття” (Київ, 2001).
7.	Всеукраїнська зоологічна конференція “Зоологічні дослідження в Україні на межі тисячоліть“ (Кривий Ріг, 2001). 
8.	Міжнародна науково-практична конференція студентів, аспірантів, молодих вчених “Екологія. Людина. Суспільство” (Київ, 14-17 травня 2001р.). 
9.	Міжнародна наукова конференція “Молюски. Основні результати, проблеми та перспективи досліджень” (Житомир, 13-15 травня 2002 р.).
10.	Всеукраїнська конференція молодих вчених “Сучасні питання і проблеми зоологічної науки” (Київ, травень 2002).
11.	Всеукраїнська Інтернет - конференція “Наукові дослідження на Україні. Екологія і охорона навколишнього середовища” (Дніпропетровськ-Черкаси-Одеса, 28 жовтня-4 листопада 2002р.).
12.	ХІІ Конференція Українського товариства паразитологів (Севастополь, 10-12 вересня 2002 р.).
13.	6 Міжнародна конференція “Наука і освіта – 2003” (Дніпропетровськ-Донецьк-Харків, 20-24 січня 2003 р.).
14.	Польська регіональна наукова малакологічна конференція XIX Krajowe Seminarium Malakologiczne (Słupsk, 22-24 września 2003).
15.	Міжнародна науково-практична конференція “Екосистемні і морфоеволюційні дослідження молюсків” (Житомир, 13-15 травня 2004р.).
16.	 1st Malacological Meeting from Romania (Lucian Blaga University,  Romania, Румунія, 19-22 серпня 2004 г.).
17.	VIII International Congress on Medical and Applied Malacology (Мехіко, Мексика, 10-13 листопада 2004 р.), прийнято матеріали до друку.

Наукові зв’язки підтримує з наступними установами:
-	University of Silesia Faculty of Biology & Environmental Protection, Dept. of Hydrobiology (Katowice, Poland),
-	Інститут екології рослин і тварин Уральського відділення Російської Академії наук (Єкатеринбург, Росія),
-	Інститут гідробіології НАН України (Київ, Україна).

ГРАДОВСЬКИЙ ВОЛОДИМИР МИХАЙЛОВИЧ

Старший викладач кафедри екології

Біографічні дані. Градовський Володимир Михайлович народився 11 травня.1958 року в с.Забріддя Черняхівського району Житомирської області. У 1975 році вступив на природничий факультет  Житомирського державного педаго-гічного інституту ім. Івана Франка. В 1980 р. закінчив цей навчальний заклад. За направленням з 1980р. по 1986 р. працював вчителем біології та хімії в Андріївській середній школі Черняхівського району. З 1986р. по 1987 р. працював вчителем біології і хімії в СПТУ №8 м. Житомира. З 1987 р. протягом 14 років працював директором агробіостанції природничого факультету Житомирського державного педагогічного університету імені Івана Франка. Працюючи на агробіостанції з 1994р. по 1998 заочно навчався в аспірантурі на кафедрі зоології при Житомирському педагогічному університеті.
 Основні етапи педагогічної та науково-педагогічної діяльності у вищих закладах освіти III-IV рівня акредитації:
- З 1987 р. по 2001р. – директор агробіостанції природничого факультету Житомирського державного педагогічного університету імені Івана Франка. 
-	З 1 червня 2001 року по 29 серпня 2001 року - заступник декана природничого факультету. 
-	З 29 серпня 2001 року по 2 лютого 2004 року - завідувач кафедрою екології природничого факультету.
-	з лютого 2004 р. і по теперішній час - старший викладач кафедри екології.
Стаж педагогічної роботи у вищих закладах освіти ІІІ-ІV рівня акредитації 17 років, в тому числі у Житомирському державному університеті – 17 років. Основні навчальні курси, які веде В.М. Градовський  “Фізіологія тварин і людини”, „Основи екології”, “Шкільний курс екології з методикою його викладання”. Він здійснює керівництво курсовими роботами, є керівником наукового гуртка „Фізіологічні проблеми моніторингу гребінчастозябрових молюсків прісних водойм”, який включає дві наукові проблемні групи в рамках кафедри екології. Градовський В.М. є автором навчально-методичних посібників з фізіології серцево-судинної системи та фізіології аналізаторів для студентів природничих факультетів вищих навчальних закладів освіти, декількох методичних рекомендацій для проведення лабораторних занять з фізіології людини і тварин.
Кандидат біологічних наук з 2000 р. за спеціальністю – 03.00.08 – зоологія. Дисертацію захистив у спеціалізованій вченій раді Інституту зоології ім. І.Шмальгаузена НАН України. Градовський В.М. брав участь у виконанні наукової держбюджетної теми „Вплив полютантів на поведінкові особливості, макроструктуру та фізіологіго-біохімічні показники різних тварин, та органів молюсків”.

Основні напрямки наукових досліджень: вивчення фауни, систематики, екології, празитологічних зв’язків прісноводних гребінчастозябрових молюсків водойм України. 

Тематика наукової роботи: Молюски родин Melanopsidae, Lithoglyphiidae, Bithyniіdae (Gastropoda, Pectinibranchia) Правобережної України (фауна, поширення, екологія).

Мета роботи: дослідження еколого-фауністичних особливостей молюсків родин Melanopsidae, Lithoglyphiidae, Bithyniіdae в умовах Правобережної України (в межах басейнів Дунаю, Дніпра, Дністра, Південного т а Західного Бугу). Для її досягнення були поставлені такі завдання:
1.	Висвітлення видового складу родин Melanopsidae, Lithoglyphiidae, Bithyniіdae водойм Правобережної України.
2.	З’ясування хорологічних особливостей кожного виду у межах зазначеної території.
3.	Дослідження впливу на молюсків основних екологічних факторів водного середовища.
4.	Вивчення складу трематодофауни молюсків згаданих родин з водойм Правобережної України.

Актуальність дослідження в сучасних умовах зумовлена вкрай недостатнім рівнем відомостей про видовий склад, особливості поширення та екологію прісноводних гребінчастозябрових молюсків родин Melanopsidae, Lithoglyphiidae, Bithyniіdae. Це сталося внаслідок того, що в останні десятиліття докорінних змін зазнала систематика і класифікація гребінчастозябрових молюсків, які належать до згаданих родин (Старобогатов, 19777, 1984, 1985; Иззатулаев, Старобогатов, 1984, 1985; Старобогатов, Иззатулаев, 1985; Алексеенко и др. 1990; Старобогатов и др. 1992; Анистратенко, Стадниченко, 1995; Beriozkina et al.,1995; Анистратенко, 1998). У світлі нових уявлень про таксономічну структуру зазначених родин число видів і родів у кожній з них значно збільшилося, оскільки чимало видів виявилося збірними. З останніх виділено і описано багато нових видів і навіть родів. Як наслідок цього виникла складна проблема: з одного боку різко підвищився таксономічний рівень дослідженості групи, з другого – досить знизився рівень знань про поширення її нових представників та майже „зникла” інформація щодо їх екології.  Дані з екології новоописаних видів майже відсутні. Інакше кажучи, якщо всі ці нові види (у фауні України) маютьь досить чітку морфологічну характеристику, то відносно їх екологічних і хорологічних особливостей створився своєрідний екологічний і хорологічний вакуум. Це робить вкрай актуальним пропоноване дослідження як стосовно особливостей географічного поширення молюсків, так і їх екології у водоймах різних ландшафтно-кліматичних зон України.
В прикладному аспекті актуальність полягає в ому, що досліджувані молюски здатні вилучати з води і накопичувати у своєму тілі радіонукліди, макро- та мікроелементи, пестициди в індикаторних кількостях (Поликарпов, 1958; Butler, 1971; Воробьев, 1975; Шахмаев, 1975), отже, можуть слугувати тест-об’єктами при екологічному моніторингу середовища. Нарешті, молюски родин Melanopsidae, Lithoglyphiidae, Bithyniіdae є облігатними проміжними хазяями трематод, марити яких паразитують у земноводних, плазунів, водоплавних і навколоводних птахів, ссавців.
Виходячи із зазначених вище проблем, ми провели пропоноване вище дослідження щодо видового складу молюсків родин Melanopsidae, Lithoglyphiidae, Bithynidae в Правобережній Україні, особливостей їх поширення, екології та трематодофауни.

Наукова новизна. З’ясовано видовий склад фауни родин Melanopsidae, Lithoglyphiidae, Bithynidae Правобережної України у світлі сучасних поглядів на їх систематику. Всього виявлено 20 видів і підвидів. Вперше для фауни України зазначено три види і один підвид: Bithynia curta (Garnier in Picard, 1840), Opisthorchophorus baudonianus (Gassier, 1859), O.valvatoides (Beriozkina et Starobogatov, 1995), Lithoglyphus naticoides berolinensis (Westerlund, 1886). Виявлено нові місцезнаходження маловідомих для території видів – Digyrcidum bourguignati (Paladilhe, 1869), Codiella leachi (Shepard, 1823).
Встановлено загальну картину поширення видів у водостоках та стоячих водоймах Правобережної України; деякі з видів мають переважно північне поширення в регіоні (Lithoglyphus naticoides berolinensis, Bithynia curta, Codiella leachi), інші – південне (Fagotia dneprensis, Opisthorchophorus valvatoides).
В результаті екологічних досліджень для кожного із 19 видів виявлено екологічні преферендуми, за якими кожний з них одержав своє чітке місце в амплітуді природних коливань восьми досліджених факторів середовища: температури, швидкості течії, характеру субстрату, мінералізації води, глибини водойм, їх газового режиму, активної реакції середовища, ступеня забруднення водойм.
Як проміжних жителів трематод названо 6 видів Melanopsidae, 3 – Lithoglyphiidae та 7 видів Bithyniіdae. При цьому для 16 із 19 видів вперше наведено дані щодо їх трематодофауни. Всього знайдено 28 видів трематод: у Melanopsidae виявлено 10 видів (один описано як новий), у Lithoglyphiidae – 10 (максимально представлені у Lithoglyphus naticoides) та у Bithyniіdae – 8 видів (максимально представлені у В. tentaculata). В результаті дослідження сезонної динаміки трематодної інвазії у трьох видів молюсків виявлено тенденції до збільшення екстенсивності інвазії на початку та в середині літа у особин минулорічних генерацій, а також на початку та в середині осені у тварин цьогорічних генерацій.

Найважливіші результати наукової роботи: 
З’ясовано видовий склад фауни родини Melanopsidae, Lithoglyphiidae, Bithynidae водойм Правобережної України. Всього виявлено 20 видів і підвидів молюсків (один вид - Lithoglyphus naticoides представлений двома підвидами – типовим і L. n. berolinensis). Виявлено по родинах: Bithyniіdae – 6 видів, Lithoglyphiidae – 3 види та 1 підвид, Bithyniіdae – 10 видів. Вперше у фауні України знайдено 3 види: Bithynia curta (Garnier in Picard, 1840), Opisthorchophorus baudonianus (Gassier, 1859), O.valvatoides (Beriozkina et Starobogatov, 1995), а також один новий підвидLithoglyphus naticoides berolinensis (Westerlund, 1886).
Вперше встановлено хорологічну картину для видів, які нещодавно виділено із складу збірних; виявлено, що деякі із них мають переважно північне поширення в дослідженому регіоні (Lithoglyphus naticoides berolinensis, Bithynia curta, Codiella leachi) інші – південне (Fagotia dneprensis, Opisthorchophorus valvatoides).
У результаті екологічних досліджень для кожного із 19 видів та 1 підвиду виявлені екологічні преферендуми, за якими кожний з них одержав своє чітке місце в амплітуді природних коливань восьми досліджених факторів середовища.
Стосовно температурного фактора досліджувані родини розміщені в такій послідовності збільшення термофільності: Melanopsidae, Bithyniіdae, Lithoglyphiidae; перважно холодноводними стенотермними є молюски роду Microcolpia (M. ucrainicf), а евритермними – Opisthorchophorus (O. hispanicus, O. valvatoides).
За ступенем зв’язку з фактором течії (в наростаючій послідовності) молюски трьох родин утворюють такий ряд: Bithyniіdae (реоксени і стагнфіли, преферендна швидкість течії≤ 0,1 м/сек.) → Lithoglyphiidae (реофіли, 0,1-0,3 м/сек.)→ Melanopsidae (реобіонти, 0,3-2,0 м/сек.).
Встановлено, що досліджувані молюски віддають перевагу (в порядку зменшення чисельності молюсків) піщано-мулистим відкладам, гальково—кам’янистим з намулом, мергелистим, глинистим, глинисто-мулистим, кам’янистим, піщано-гальковим, піщаним, гальковим, мулистим і торф’яним донним відкладам.
Досліджувані молюски охарактеризовані як прісноводні стеногалінні; більшість видів приурочені до слабко- (100-200 мг/л) та середньомінералізованих водойм (200-500 мг/л), рідше – до вод підвищеної мінералізації (500-1000 мг/л).
За фактором кисневого режиму види розподілені по групах евріоксибіонтних (7 видів: F. danydialis, L. apertys та інші, 0-14) та стеноксибіонтних видів (всі інші), якіякі в свою чергу підрозділяються на стеноксибіонтні із високим значенням фактору (9 видів: F.berlani, Bithynia curta та інші, 8-14 мгО/л) та з малим значенням (4 види: С. leachi, O.valvatoides, 0-2 мгО\Л).
Відносно активної реакції середовища лише два види є еврііонними (О. troscheli та О. hispanicus, рН 4,9 – 9,4), всі інші – стеноіонні, частина яких (10 видів) віддає перевагу середнім значенням рН (6,1-8,0) і лише один вид (O.valvatoides) – великим значенням рН (8,1-9,4). Виявлено групи перехідного характеру (7 видів у водоймах від кислої до нейтрально-лужної реакції).
За фактором  забруднення переважають β-мезосабробні види (12 видів: F.berlani, В. producta та інші), що зустрічаються при окислюваності води 10-15 мгО\л; α-мезосапробні (4 види: С. berlani, O. hispanicus та інші) зустрічаються при окислюваності 16-20 мгО\л; рідше відмічаються олігосапробні (3 види: Bithynia curta,В.(М.) decipiens, O.baudonianus) при окислюваності 2-10 мгО/л.
У 16 видів молюсків виявлено 28 видів трематод, які так розподілені по родинах хазяїв: Melanopsidae – 10, Lithoglyphiidae – 10, Bithyniіdae – 8 видів. Описано нову церкарію Cercaria sp. (від Fagotia danubialis) з середньої течії р. Горинь. Сезонна динаміка інвазії характеризується підвищенням її екстенсивності на початку та в середині літа у минулорічної і на початку осені у цьогорічної генерації молюсків.

Публікації та участь у конференціях За результатами досліджень опубліковано близько 45 наукових праць, з них у 7 у провідних фахових виданнях, визнаних ВАК України.
Список найважливіших наукових і науково-методичних праць:
1.	Градовський В.М. Распространение  и некоторые особенности экологии моллюсков семейств Melanopsidae и Lithoglifidae (Gastropoda, Pectinibranchia)  в водотоках правобережной Украины // Вест.зоологии. – 1998. – 32. – №4 – С.67-75.
2.	Градовський В.М. Распространение  и некоторые особенности экологии моллюсков семейств Bithyniidae (Mollusca, Gastropoda, Pectinibranchia)  в водотоках правобережной Украины // Вест.зоологии. – 2000. –отд. вып. №14 – С.13-21.
3.	Градовський В.М. Особенности распространения некоторых пресноводных гребнежаберных моллюсков (Gastropoda, Pectinibranchia) фауны Украины // Вест.зоологии. –  2001. – №6 – С.85-89.
4.	Градовський В.М. Еколого-паразитологічні зв’язки молюсків та трематод // Вісник ДААУ. –  2001. –  №2. – С. 60-64.
5.	Рідкісні і зникаючі види тварин Житомирщини: Навчальний посібник для студентів вищих навчальних закладів / Стадниченко А.П. та ін. – 2003. – Житомир: Волинь. – 176 с.
6.	Градовський В.М. Еколого-паразитологічні зв’язки молюсків і трематод // Вісник ДААУ. – 2002. – №2. – С. 32-36.
7.	Градовський В.М. Фізіологія аналізаторів: Навчальний посібник для студентів природничих факультетів вищих навчальних закладів освіти. – Житомир, 2003. – 52с.
8.	Градовський В.М. Фізіологія серцево-судинної системи: Навчальний посібник для студентів природничих факультетів вищих навчальних закладів освіти. –  Житомир, 2003. –  60с.
9.	Градовський В.М., Кухарчук А.Є. Методичні рекомендації до проведення семінарських занять з курсу „Основи екології” для заочного відділення неекологічних спеціальностей. – Житомир, 2002 – 20с.
10.	Градовський В.М. Методичні рекомендації до проведення лабораторних занять з курсу „Фізіологія людини і тварин” для студентів 4 курсу заочного відділення природничих факультетів із спеціальності „Біологія”. –  Житомир 2002–  33с.
11.	Градовський В.М. Методичні рекомендації до проведення лабораторних занять з курсу „Фізіологія людини і тварин” для студентів 4 курсу заочного відділення природничих факультетів із спеціальності „Біологія і хімія”. –  Житомир, 2002 – 21с.
12.	Градовський В.М. Екологічна освіта шкільної та вузівської молоді Житомирщини // Матеріали всеукраїнської науково-практичної конференції з питань викладання екології, біології, географії. – Київ, 2002р. – С.30-34.
13.	Градовський В.М. Шляхи реалізації концепції екологічної освіти на кафедрі екології Житомирського державного педагогічного університету імені Івана Франка / Зб.наук. праць. – Житомир, 2003. – С.9-13.
14.	Градовський В.М. Екологічні ідеї В.І.Вернадського і сучасність / Зб.наук. праць. –  Житомир, 2003 – С.59-63.
15.	Градовський В.М. Екологічна освіта і виховання в умовах реалізації концепції екологічної освіти України та охорона водних ресурсів // Матеріали наук.практ.концепції „Вода: проблеми і шляхи вирішення”. – Житомир, 2003. – С. 14-21.
16.	Градовський В.М. Іванченко А.В. Концепція екологічної освіти і виховання вузівської молоді. – Житомир, 2003. – 15с.
17.	Градовський В.М. Вплив екологічної ситуації на стан здоров’я людей на Житомирщині // Екологічний вісник. – 2003. – №9-10. – С.22-24.
18.	Градовський В.М. Вплив приролдних факторів – вмісту кисню та окислюваності на гребінчастозябрових черевоногих молюсків (Gastropoda, Pectinibranchia) / Еколого-функціональні та фауністичні аспекти дослідження молюсків, їх роль у біоіндикації стану навколишнього середовища: Збірник наукових праць. – Житомир: Волинь, 2004. – С. 35-39.
Вашингтон, Гавана, Мехіко, Санкт-Петербург, Екатеринбург, Брянськ, Белгород (росія), Київ, Полтава, Львів, Умань, Тернопіль, Херсон, Житомир, Малин, Володар-Волинський (Україна).

Перелік конференцій у яких брав участь:
1.	World congress of malacology (USA, Washington, 1998).
2.	Международная научно-практическая конференция “Вода и здоровье“ (Одесса, 1998).
3.	Международная научная конференция “Моллюски. Проблемы систематики, экологии и филогении: Четвертое (тринадцатое) совещание по изучению моллюсков (наземных, пресноводных и морских)” (Россия, Санкт-Петербург, 27-28 октября 1998).
4.	Всеукраїнська наукова конференція “Екологічна наука і освіта в педагогічних вузах України” (Умань, 2000).
5.	III з’їзд Гідробіологічного товариства України (Тернопіль, 2001).
6.	Міжнародна наукова конференція “Молюски. Основні результати, проблеми та перспективи досліджень” (Житомир, 13-15 травня 2002 р.).
7.	Всеукраїнська науково-практична конференція з питань викладання екології, біології, географії (Київ, 2002).
8.	Науково-практична конференція „Вода: проблеми і шляхи вирішення” (Житомир, 2003).
9.	Міжнародна науково-практична конференція “Екосистемні і морфоеволюційні дослідження молюсків” (Житомир, 13-15 травня 2004р.).

Наукові зв’язки підтримує з наступними організаціями та установами:
-	Інститут екології рослин і тварин Уральського відділення Російської Академії наук (Єкатеринбург, Росія),
-	Белгородський державний університет (Белгород, Росія), 
-	Інститут зоології НАН України, лабораторія фауни і систематики безхребетних (Київ, Україна),
-	Державний природознавчий музей НАН України (Львів, Україна).

ЖИТОВА ОЛЕНА ПЕТРІВНА

Старший викладач кафедри охорони праці та механізації лісогосподарських робіт Державного агроекологічного університету (м.Житомир)

Біографічні дані.   Житова (Михайлова) Олена Петрівна 1969 року народження. У 1993 році закінчила з відзнакою Житомирський державний педагогічний інститут імені Івана Франка, здобувши вищу освіту за спеціальністю “ Біологія та хімія”  та отримавши кваліфікацію вчителя біології, хімії.
Основні етапи трудової науково–педагогічної діяльності в освітніх закладах III – IV рівня акредитації: 
- 1997р. – старший лаборант кафедри хімії Державної агроекологічної академії;
- 1998 - 2001рр. – викладач-дослідник на факультеті ветеринарної медицини Державної агроекологічної академії;
-  з вересня 2001року по березень 2003 року – асистент кафедри охорони праці та механізації лісогосподарських робіт Державної агроекологічної академії (м.Житомир);
- з березня 2003 року – старший викладач кафедри охорони праці та механізації лісогосподарських робіт Державної агроекологічної академії.
Стаж педагогічної роботи у вищих закладах освіти III – IV рівня  акредитації 4 роки.
Кандидат біологічних наук з 2003 р. за спеціальністю – 03.00.08 – зоологія. Дисертацію захистила у спеціалізованій  вченій раді  Інституту зоології НАН України.

Основні напрямки наукових досліджень: паразитологія, малакологія, роль молюсків як проміжних хазяїв гельмінтів.

Тематика наукової роботи :  Fasciola hepatica L. (Trematoda: Fasciolidae) у проміжних та остаточних хазяях в умовах радіоактивно забрудненої місцевості.

Публікації та участь у конференціях. За результатами наукової діяльності опубліковано 16 праць, з них 5 у фахових виданнях, визнаних ВАК України.
Список найважливіших наукових праць :
1.	Стадниченко А.П., Мельниченко Р.К., Янович Л.М., Киричук Г.Є., Житова О.П. Роль молюсків у розподілі радіонуклідів у водних екосистемах // Вісник Житомирського педагогічного університету. – 2002. – №10. –  С. 188-192.
2.	Житова О.П . Динаміка вмісту глюкози у печінці  великої рогатої худоби інвазованої Fasciola hepatica // Вісник ДАУ, 2004 (матеріали прийнято до друку).
3.	Zhytova O.P.  Regional spread of Lymnae ( Galba) sp. as intermediate hosts of Fasciola hepatica  // VIII International Congress on Medical and Applied Malacology (Мехіко, Мексика, 10 – 13 листопада 2004 р. ), прийнято  матеріали до друк у.
4.	Житова Е.П.  Особенности сезонной динамики заражённости крупного рогатого скота Fasciola hepatica в условиях Житомирского Полесья // Современные проблемы общей, медицинской и ветеринарной паразитологии  ( Витебск, 6 – 7 июня 2004 г.) (материалы приняты к печати).
5.	Житова О.П.  Деякі аспекти вивчення впливу Fasciola hepatica на організм великої рогатої худоби в умовах радіоактивно забрудненої місцевості  // Haукові основи збереження різноманітності: Матер. Всеукр. наук.   конф.   (  Львів, 2004 ), прийнято матеріали до друку. 
6.	 Житова О. П. Динаміка розмірно – вікової структури популяції Lymnaea ( Galba) subangulata /  Еколого- функціональні та фауністичні аспекти дослідження молюсків, їх роль у біоіндикації стану навколиш-нього середовища: Збірник наукових праць. – Житомир: Волинь, 2004.- С. 54 – 55.
Перелік конференцій у яких брала участь
1.	Всеукраїнська науково- практична конференція паразитологів ( Київ, 1999).
2.	Всеукраїнська наукова конференція ‘’Екологічна наука і освіта  в педагогічних вузах України ‘’ ( Умань , 2000 ).
3.	XII Конференція Українського наукового товариства паразитологів (Севастополь, 2002).
4.	II Международная научно- практическая конференция '' Тяжёлые металлы, радионуклиды и элементы- биофилы в окружающей среде '' (Казахстан, Семипалатинск, 2002г.).
5.	VIII International Congress on Medical and Applied Malacology (Мехіко, Мексика, 10 – 13 листопада 2004 р. ).
6.	Международная конференция ''Современные проблемы общей, медицинской и ветеринарной паразитологии ''( Витебск, 2004 г. ).
7.	Всеукраїнська конференція молодих вчених “Наукові основи збереження біотичної різноманітності “ ( Львів, 2004)
8.	 Міжнародна наукова конференція „  Молюски. Основні результати, проблеми та перспективи досліджень“ (Житомир, 13 – 15 травня 2002р.).
9.	Міжнародна науково – практична конференція “ Екосистемні і морфоеволюційні дослідження молюсків” ( Житомир, 13 – 15 травня 2004 р.).

Наукові зв’язки підтримує з Інститутом гідробіології НАН України (Київ), Інститутом зоології ім. І.І. Шмальгаузена НАНУ, відділ паразитології (м. Київ).

ГИРИН ВОЛОДИМИР КУЗЬМОВИЧ

Старший викладач кафедри зоології

Біографічні дані. Гирин Володимир Кузьмович народився в 1954 році в селі Нехворощ Андрушівського району Житомирської області. В 1971 році, закінчивши Нехворощанську середню школу, поступив до Бердичівського педінституту на природничий факультет, який в вересні того ж року після ліквідації вузу, був переведений до Житомирського педагогічного інституту імені І.Франка. В 1976 році з відзнакою закінчив Житомирський педінститут, отримавши кваліфікацію „ Вчитель біології з додатковою спеціальністю хімія”. З серпня 1976 року по вересень 1977 року працював учителем біології і хімії в Городківській середній школі Андрушівського району. В вересні 1977 року перейшов на роботу до Житомирського педагогічного інституту де працює понині. З 15 листопада 1977 року по 15 листопада 1982 року навчався без відриву від виробництва, з перервою на службу в армії в аспірантурі Інституту зоології АН УРСР.
Основні етапи педагогічної та науково-педагогічної діяльності у вищих навчальних закладах освіти ІІІ-ІV рівня акредитації:
-	З 30 вересня 1977 року по 14 травня 1978 року – асистент кафедри ботаніки Житомирського педінституту.
-	З 15 травня 1978 року по11 листопада 1979 року – строкова служба у збройних силах.
-	З 12 листопада 1979 по 31 серпня 1990 року – асистент кафедри зоології Житомирського педінституту.
-	З 1 вересня 1990 року по теперішній час – старший викладач кафедри зоології Житомирського педінституту (27.05.1999 р. навчальний заклад було перейменовано на Житомирський державний педагогічний університет імені Івана Франка, а 04.2004 р – на Житомирський університет імені Івана Франка).
Стаж педагогічної роботи у вищих навчальних закладах освіти ІІІ-ІV рівня акредитації – 27 років, в тому числі в Житомирському державному університеті – 27 років.
Розробив і читає курс „Зоологія безхребетних”,  лабораторний і польовий практикум з зоології безхребетних. Керує написанням курсових і дипломних робіт. Бере участь  у науковій роботі кафедри зоології, методичному забезпеченні навчального процесу. Опублікував у співавторстві чотири навчально-методичні посібники, один із яких рекомендований Міністерством освіти і науки України як навчальний посібник для студентів вищих навчальних закладів, два - як методичні, рекомендовані вченою радою Житомирського державного університету. 
Гирин В.К працював над виконанням наукової держбюджетної теми ”Вплив полютантів на поведінкові особливості, макроструктуру та фізіолого-біохімічні показники різних тканин та органів молюсків”, з жовтня 2003 входить до складу виконавців нової наукової теми „Прісноводні молюски в системі біомоніторингу”.

Основні напрямки наукових досліджень: вивчення біорізноманіття, сучасного стану і перспектив розвитку тваринного світу Житомирського Полісся в умовах антропопресії.

Тематика наукової роботи: вплив неорганічних, органічних чинників (поверхнево-активні речовини, іони тяжких металів, пестициди тощо) та інвазії партенітагії трематод на на етологічні, гістологічні та фізіолого-біохімічні показники життєдіяльності прісноводних молюсків. 

Мета роботи: Встановити основні закономірності та особливості впливу неорганічних, органічних чинників антропічного походження та інвазії партенітами трематод на прісноводних молюсків. 
Для досягнення мети було визначено такі завдання:
1.	Вивчення впливу токсикантів різної природи водного середовища на м’якунів та встановлення основних токсикологічних показників (LC0, LC50, LC100).
2.	Дослідження дії на м’якунів різних за своєю природою полютантів (речовини локальної, нервовопаралітичної, наркотичної, комбінованої дії, цитоплазматичні, гемолітичні, ензиматичні отрути).
3.	Вивчення впливу нітратів на фізіолого-біохімні показники молюсків (Gastropoda, Bivalvia) легеневих, двостулкових, передньозябрових.
4.	Аналіз дії важких металів (Zn, Cd, Pb, Cu, Ni, Mn, Cr) на етологічні та фізіологічні реакції молюсків.
5.	Дослідження дії речовин органічного походження (ПАР, фенол, гідрохінон, сульгін та ін.) на гідробіонтів.
6.	Вивчення симптоматики отруєння молюсків пестицидами та іншими БАР (нітроамофоска, хлорофос, нітрофоска та ін.).
7.	Дослідження біохімічних та фізіологічних процесів малакотоксикології в системі хазяїн-паразит.
8.	Дослідження адаптивних реакцій молюсків до токсичності водного середовища.
9.	Встановити рівень кумуляції різних хімічних полютантів (йонів важких металів, пестицидів, гербіцидів, фенолів і т.п.) в гідробіонтах

Найважливіші результати наукової роботи
1.	Визначено види черевоногих і двостулкових прісноводних молюсків, які можуть бути використані як монітори при біотестуванні та біологічному моніторингу стану водного середовища.
2.	Встановлено значення основних токсикологічних показників (LC0, LC50, LC100, порогова концентрація, токсичність, коефіцієнт витривалості, період первинної адаптації та ін.) для найпоширеніших видів черевоногих і двостулкових молюсків.
3.	Встановлено захисно-пристосувальні та патологічні поведінкові реакції молюсків за дії на них полютантів водного середовища різної природи (мінеральні та органічні) та концентрації. 
4.	З’ясовано основні типи порушень анатомічної будови органів та гістологічної структури різних тканини за дії на молюсків різних токсикантів. 
5.	Зареєстровано зрушення фізіологічних реакцій – роботи серця, органів дихання, органів травлення, органів розмноження. 

Публікації та участь у конференціях За результатами досліджень опубліковано близько 20 наукових праць, з них 5 у провідних фахових виданнях, визнаних ВАК України.
Список найважливіших наукових і науково-методичних праць:
1.	Стадниченко А.П., Куркчі Л.М., Гумінський О.В., Гирин В.К., Іваненко Л.Д. Екологічна криза та поведінка тварин // – К. 1995. – 229 с. Деп. в ДНТБ України 04.09.95, №2049 – Ук95.
2.	Киричук Г.Є., Гирин В.К., Гирина Н.П. Зміни концентрації аскорбінової кислоти в гемолімфі черевоногих молюсків під дією різних чинників середовища // Вісник ДААУ, 2000.- 1 – С. 137- 141.
3.	Весельський М.Ф., Вискушенко А.П., Вискушенко Д.А., Гарбар О.В., Гирин В.К. та ін. Рідкісні та зникаючі види тварин Житомирщини // Велика Волинь:  Житомирщина на зламі тисячоліть – Житомир, 2000 – Т.21 – С.249-251.
4.	Стадниченко А.П., Василенко О.М., Вискушенко А.П., Вискушенко Д.А., Гарбар О.В., Гирин В.К. та ін. Вплив антропічного пресингу на природу Великої Волині // Науково-педагогічна спадщина академіка В.І.Вернадського як планетарне явище: Матеріали Всеукраїнської студентської наук.-практ. конф. – Полтава: ТОВ АСМІ, 2001 – С. 164-166.
5.	Стадничеко А.П., Іваненко Л.Д., Вискушенко А.П., Гарбар О.В., Гирин В.К., Гуменюк Р.А., Мельниченко Р.К., Мостіпака О.А., Остапчук Л.О., Янович Л.М. Вплив розчинів хлориду цинку на вміст β–каротину в гемолімфі витушки (Mollusca: Pulmonata: Bulinidae) // Тези доповіді ХІІ конференції Українського наукового товариства паразитологів (Севастополь, 10-12 вересня 2002 р.). – Київ. 2002. – С. 105.
6.	Стадниченко А.П., Пінкіна Т.В., Гирин В.К., Іваненко Л.Д., Мокрицька А.М., Мостіпака О.А., Павлюченко О.В. Черевоногі легеневі молюски (Mollusca: Gastropoda: Pulmonata ) в системі біологічного моніторингу // Вісник Житомирського педагогічного університету, 2002. – 10, С. 185 – 187. 
7.	Стадиченко А.П., Гирин В.К., Мокрицька А.М., Мостіпака О.А. Вплив карбофосу на вміст гемоглобіну в гемолімфі витушки (Mollusca: Pulmonata: Bulinidae) // Вісник Житомирського педагогічного університету, 2003. – 11, С. 259 – 261.
8.	Стадиченко А.П. та ін. Рідкісні і зникаючі види тварин Житомирщини: Навчальний посібник для студентів вищих навчальних закладів –  Житомир: Волинь, 2003. – 176 с.
9.	Стадниченко А.П., Гирин В.К., Чорномаз Т.В. Методичні рекомендації до польової практики з зоології безхребетних–  Житомир: Ви-во ЖДТУ, 2004. –  52 с.
10.	Стадниченко А.П., Киричук Г.Е., Иваненко Л.Д., Гирин В.К., Мостипака О.А., Влияние трематодной инвазии и поверхностно-активных веществ на физико-химические показатели гемолимфы Planorbarius corneus (Mollusca: Pulmonata) // Паразитология, 2004. - 38, 1, С.74-80.
11.	Стадниченко А.П., Гирин В.К., Іваненко Л.Д., Сорочинська О.А. Вплив активної реакції на серцеву діяльність жабурниці (Mollusca: Unionidae: Anodontinae) // Еколого-функціональні та фауністичні аспекти дослідження молюсків, їх роль у біоіндикації стану навколишнього середовища. – Житомир: Волинь, 2004.- С.201-204.
12.	Стадниченко А.П., Сіренький С.Н., Іваненко Л.Д., Гирин В.К., Мокрицькі А.М., Муж Г.В., Сорчинська О.А. Оцінка сумісної дії поверхнево-активних речовин і трематод на трофологічні показники витушки рогової (Mollusca: Pulmonata: Bulinidae) // Еколого-функціональні та фауністичні аспекти дослідження молюсків, їх роль у біоіндикації стану навколишнього середовища. – Житомир: Волинь, 2004.- С.205-209.

Перелік конференцій у яких брав участь:
1.	III з’їзд Гідробіологічного товариства України (Тернопіль, 2001).
2.	Міжнародна наукова конференція “Молюски. Основні результати, проблеми та перспективи досліджень” (Житомир, 13-15 травня 2002 р.).
3.	ХІІ конференція Українського наукового товариства паразитологів (Севастополь, 10-12 вересня 2002 р.). 
4.	Міжнародна науково-практична конференція, присвячена 80-річчю Канівського природного заповідника “Роль природно-заповідних територій у підтриманні біорізноманіття” (Канів, 9-11 вересня 2003р.).
5.	Міжнародна науково-практична конференція “Екосистемні і морфоеволюційні дослідження молюсків” (Житомир, 13-15 травня 2004р.).

Наукові зв’язки підтримує з наступними організаціями та установами:
-	Інститут зоології НАН України, лабораторія фауни і систематики безхребетних (Київ, Україна),
-	Інститут гідробіології НАН України (Київ, Україна),
-	Державний природознавчий музей НАН України (Львів, Україна).

ІВАНЕНКО ЛЮДМИЛА ДМИТРІВНА

Старший викладач кафедри зоології

Біографічні дані. Народилась 3.041947р. в м. Івано-Франківськ. У 1965 р. після закінчення середньої школи в м. Оренбург вступила на природничо-географічний факультет Оренбурзького державного педагогічного інституту імені В.П. Чкалова. Закінчила цей навчальний заклад з відзнакою у 1970 р. Основні етапи педагогічної та науково-педагогічної діяльності у вищих закладах освіти III-IV рівня акредитації:
-	1970-1973 рр. – асистент кафедри зоології Оренбурзького державного педагогічного інститутуту.
-	1973-1976 рр. – лаборант кафедри зоології Житомирського педагогічного інституту ім. І.Франка.
-	1977-1995 рр. – асистент кафедри зоології Житомирського педагогічного інституту ім. І.Франка.
-	з 1995 і дотепер – на посаді старшого викладача кафедрі зоології Житомирського державного університету імені Івана Франка.
Стаж педагогічної роботи у вищих закладах освіти ІІІ-ІV рівня акредитації 34 роки, в тому числі у Житомирському державному університеті – 31 рік. Основні навчальні курси, які веде Л.Д. Іваненко: “Основи валеології”, „Зоологія безхребетних”, “Фізіологія тварин і людини”, “Педагогічна валеологія”. Вона здійснює керівництво курсовими роботами, є керівником наукового гуртка у складі наукової проблемної групи кафедри зоології. Іваненко Л.Д. є співавтором навчального посібника, рекомендованого Міносвіти і науки України для студентів вищих навчальних закладів, кількох методичних рекомендацій для студентів ЖДПУ з фізіології людини і тварин, вікової фізіології та валеології.
Іваненко Л.Д. брала участь у виконанні наукової держбюджетної теми „Вплив полютантів на поведінкові особливості, макроструктуру та фізіолого-біохімічні показники різних тканин та органів молюсків”, з жовтня 2003 р. – у складі виконавців нової наукової теми „Прісноводні молюски в системі біомоніторингу”. Іваненко Л.Д., здійснює керівництво одним з підрозділів студентської наукової теми, а також студентськими курсовими та дипломними роботами.

Основні напрямки наукових досліджень: вивчення біорізноманіття, сучасний стан і перспективи розвитку тваринного світу Житомирського Полісся в умовах антропопресії.

Тематика наукової роботи: Вивчає екологію прісноводних молюсків, досліджує вплив неорганічних, органічних чинників (поверхнево-активні речовини, іони тяжких металів, пестициди тощо) та інвазії партенітагії трематод на фізико-хімічні властивості та гематологічні показники гемолімфи (вміст гемоглобіну, питома вага, величина сухого залишку, реакція середовища, вміст каротиноїдів), етологічні та фізіологічні реакції прісноводних молюсків.

Мета роботи: Встановити основні закономірності та особливості впливу неорганічних, органічних чинників антропічного походження та інвазії партенітами трематод на прісноводних молюсків. 
Для досягнення мети було визначено такі завдання:
1.	Дослідження дії різних за своєю природою полютантів (речовини локальної, нервовопаралітичної, наркотичної, комбінованої дії, цитоплазматичні, гемолітичні, ензиматичні отрути) на м’якунів.
2.	Вивчення впливу нітратів на фізіолого-біохімні показники молюсків (Gastropoda, Bivalvia) легеневих, двостулкових, передньозябрових.
3.	Аналіз дії важких металів (Zn, Cd, Pb, Cu, Ni, Mn, Cr) на етологічні та фізіологічні реакції молюсків.
4.	Дослідження дії речовин органічного походження (ПАР, фенол, гідрохінон, сульгін та ін.) на гідробіонтів.
5.	Вивчення симптоматики отруєння молюсків пестицидами та іншими БАР (нітроамофоска, хлорофос, нітрофоска та ін.).
6.	Дослідження впливу інвазії партенітагії трематод на фізико-хімічні властивості та гематологічні показники гемолімфи (вміст гемоглобіну, питома вага, величина сухого залишку, реакція середовища, вміст каротиноїдів), етологічні та фізіологічні реакції прісноводних молюсків.
7.	Дослідження адаптивних реакцій молюсків до токсичності водного середовища.
Найважливіші результати наукової роботи
1.	Визначено види черевоногих і двостулкових прісноводних молюсків, які можуть бути використані як монітори при біотестуванні та біологічному моніторингу стану водного середовища.
2.	Встановлено значення основних токсикологічних показників (LC0, LC50, LC100, порогова концентрація, токсичність, коефіцієнт витривалості, період первинної адаптації та ін.) для найпоширеніших видів черевоногих і двостулкових молюсків.
3.	Встановлено захисно-пристосувальні та патологічні поведінкові реакції молюсків за дії на них полютантів водного середовища різної природи (мінеральні та органічні) та концентрації. 
4.	Зареєстровано зрушення фізіологічних реакцій – роботи серця, органів дихання, органів травлення, органів розмноження за дії на них полютантів водного середовища різної природи (мінеральні та органічні) та концентрації. 
5.	Досліджено вплив інвазії партенітагії трематод на фізико-хімічні властивості та гематологічні показники гемолімфи прісноводних молюсків.
Публікації та участь у конференціях За результатами досліджень опубліковано близько 60 наукових праць, з них у 7 у провідних фахових виданнях, визнаних ВАК України.
Список найважливіших публікацій:
1.	Стадниченко А.П., Иваненко Л.Д., Бургомистренко Л.Г. Изменение физико-химических свойств гемолимфы Planorbarius corneus (Gastropoda, Pulmonata) при инвазии партенитами Cotylurus cornutus (Trematoda, Strigeidae) // Паразитология. – Т. 14, вып. 1– 1980– С. 66– 70.
2.	Стадниченко А.П., Иваненко Л.Д., Колосенко Н.А., Бубон А.Б., Литвинчук Р.В. Патоморфологические изменения клеточных елементов гемолимфы пресноводных моллюсков (Gastropoda, Pulmonata) при инвазии их партенитами трематод // Паразитология. – Т. 15–  вып.5–  1981. – С. 407 – 414.
3.	Стадниченко А.П., Иваненко Л.Д. Новые и малоизвестные виды пресноводных моллюсков (Gastropoda, Pulmonata) Украинской ССР – Деп. В Укр НИИНТИ, №2133 Ук-85 11.09.85 г. – 114 с.
4.	Стадниченко А.П., Иваненко Л.Д., Ситняковская А.М. Влияние фенола и пестицидов на физико-химические свойства гемолимфы пресноводных брюхоногих моллюсков (Gastropoda, Pulmonata), инвазированных партенитами трематод // Паразитология. –  1987. –  т. 21. – вып. 6. – С.716 – 720.
5.	Стадниченко А.П., Иваненко Л.Д. Влияние трематодной инвазии и различных концентраций поверхностно-активных веществ на содержание сухого остатка гемолимфы роговой катушки. – Деп. в УкрНИИНТИ 26.05.88 г №1297 – Ук 88. –26.05.88. – 128с.
6.	Стадниченко А.П., Иваненко Л.Д. Влияние различных концентраций поверхностно-активных веществ на содержание сухого остатка гемолимфы Planorbarius corneus (Mollusca, Pulmonata, Bulinidae), инвазированных Notocotylus attenuatus (Trematoda) // Паразитология. – 1989. – т. 23. – вып. 5. – С. 449 – 452.
7.	Иваненко Л.Д, Влияние различных концентраций поверхностно-активных веществ на физико-химические  свойства гемолимфы катушек  (Mollusca, Bulinidae, Planorbidae) в норме и при инвазии трематодами // Паразитология. – 1990. –  Т. 24. –  вып. 3. –  с. 238 – 242.
8.	Стадниченко А.П., Иваненко Л.Д.,Василенко О.Ф.,Киричук Г.Е. и др. Влияние различных концентраций сульфата цинка на физико-химические свойства гемолимфы катушек Planorbarius (Mollusca: Bulinidae) в норме и при инвазии трематодами // Паразитология. – 1993. –  Т.27. –  вып. 5. – с. 404 – 409.
9.	Стадниченко А.П., Иваненко Л.Д., Мельник А.Г. Влияние одновременного воздействия температуры среды и нитрата калия на двигательную активность переживающих клеток мерцательного епителия жаберного аппарата беззубки (Mollusca, Bivalvia, Anodontinae), инвазированной партенитами трематод (Trematoda, Bucephalidae) // Паразитология. –  1995. –  Т.29. –  вып. 4. – С. 316 – 319.
10.	Стадниченко А.П., Иваненко Л.Д., Горченко И.А. Грабинская О.В. и др. Влияние различных концентраций сульфата никеля на роговую катушку (Mollusca, Bulinidae), инвазированую трематодами Cotylurus cornutus (Strigeidae) // Паразитология–  1995. –  Т. 29. –  вып. 2. – С. 112– 116.
11.	Стадниченко А.П., Иваненко Л.Д., Дасик И.А. и др. .Влияние различных концентраций сульфата марганца на физико-химические свойства гемолимфы катушек Planorbarius (Mollusca, Bulinidae) в норме и при инвазии трематодами // Паразитология. – 1996. – Т.30,  вып. 3. – С. 244-249.
12.	Стадниченко А.П., Гузенко О.В., Иваненко Л.Д. и др. Влияние совместного воздействия трематодной инвазии, температуры среды и азотнокислого свинца на лёгочное и кожное дыхание прудовиков (Mollusca: Pulmonata, Lymnaeidae) // Паразитология. – 1996. –  Т.30, вып.6. – С. 300 – 307.
13.	Стадниченко А.П., Иваненко Л.Д., Аберт А.А., Демчук Т.Б. и др. Влияние дихромата калия на физико-химические свойства гемолимфы катушек (Mollusca: Bulinidae: Planorbidae) инвазированных трематодами (Trematoda: Echinostomatidae) // Паразитология. – 1997. – Т. 31. – вып.1. – С. 66 – 71.
14.	Стадниченко А.П., Куркчи Л.Н., Иваненко Л.Д.,Вискушенко Д.А. и др. Влияние трематодной инвазии на накопление ионов тяжелых металлов пресноводными моллюсками (Gastropoda: Pulmonata: Pectinibranchia) // Паразитология. – 1998. – Т.32. – вып. 4. – С. 357 – 362.
15.	Стадниченко А.П., Киричук Г.Є., Антонюк Д.А., Иваненко Л.Д. и др. Влияние нитрата аммония на физико-химические свойства гемолимфы катушек Planorbarius corneus (Mollusca: Bulinidae) инвазированных трематодами Echinostomatidae // Паразитология. –  Т.33. –  вып.1. –  1999. – С. 226 – 231.
16.	Стадниченко А.П., Витковская О.В., Иваненко Л.Д.,Калинина Н.Н. Влияние трематодной инвазии на содержание гемоцианина в гемолимфе прудовика // Паразитология. –  Т.33, вып.2. –  1999. – С. 125-128.
17.	Стадниченко А.П., Вискушенко Д.А., Иваненко Л.Д. и др. Влияние хлоридов натрия и калия на быстрые поведенческие и физиологические реакции прудовика (Mollusca: Gastropoda: Pulmonata) при трематодной инвазии (Echinostomatidae) // Паразитология. –  1999. – Т.33, вып.4. – С.335 – 339.
18.	Стадниченко А.П., Киричук Г.Є., Янович Л.М., Иваненко Л.Д, Вплив раундапу на фізико-хімічні властивості гемолімфи витушки рогової (Mollusca: Pulmonata:Bulinidae) в нормі та при інвазії трематодами (Trematoda) // Вісн.ДААУ. Біологія. – №2. –  2000. – С. 141 – 146.
19.	Стадниченко А.П., Киричук Г.Є., Янович Л.М., Иваненко Л.Д. Вплив трематодної інвазії та різних концентрацій карбофосу на вміст гемоглобіну в гемолімфі Planorbarius corneus (Mollusca: Pulmonata:Bulinidae // Вісн. Житом. педун-ту. –  2001. –  вип. 8. – С. 207– 211.
20.	Стадниченко А.П., Киричук Г.Є., Янович Л.М., Иваненко Л.Д. Влияние хлорида железа (ІІІ) на гематологические показатели катушки Planorbarius corneus (Mollusca: Pulmonata: Bulinidae) в норме и при инвазии партенитами трематод // Паразитология. –  2001 – Т.35. –  вып.2. – С. 109 – 113.
21.	Стадниченко А.П., Мельниченко Р.К., Гарбар О.В., Иваненко Л.Д. Поліплоїдія і анеуплоїдія в родині перлівницевих (Mollusca: Bivalvia: Unionidae) і її можливе використання для оцінки екологічного стану водойм // Наук. зап. Терноп. педун-ту. Серія : біологія. – Т.4 – №15. – 2001. – С. 139 – 140.
22.	Стадниченко А.П., Иваненко Л.Д., Мостіпака О.А. та ін. Вплив сульфату міді на вміст каротиноїдів у гемолімфі ставковика озерного (Mollusca: Pulmonata: Lymnaeidae) в нормі і при інвазії партенітами трематод // Вісн. Житом. пед. ун-ту. – 2002. – вип.10. – С. 197 – 201.
23.	Стадниченко А.П., Пінкіна Т.В., Иваненко Л.Д., Гирин В.К., Мостіпака О.А., Павлюченко О.В. Черевоногі легеневі молюски (Mollusca: Pulmonata: Gastropoda) в системі біологічного моніторингу // Вісн. Житом. пед. ун-ту. – 2002. – вип.10. – С. 185– 187.
24.	Стадниченко А.П., Иваненко Л.Д. Вплив карбофосу на вміст гемоглобіну у гемолімфі Planorbаrius purpura (Mollusca: Pulmonata: Bulinidae) у нормі та інвазії трематодами // Вісн. Львівського ун-ту. Серія біологічна. – 2003. – Вип.33. – С.163-167.
25.	Стадниченко А.П., Сіренький С.Н., Иваненко Л.Д., та ін. Оцінка сумісної дії поверхнево-активних речовин і трематод на трофологічні показники витушки рогової (Mollusca: Pulmonata: Bulinidae) –  Житомир, 2004. Вид-во Облдрук. – С. .207-211.
Перелік конференцій у яких брала участь:
1.	1-й, 2-й  Всесоюзный съезд паразитоценологов (Киев, 1978,1983).
2.	Всесоюзная конференция по проблемам общей и возрастной физиологии в педагогических вузах страны (Ставрополь, 1983). 
3.	III Всесоюзная конференция зоологов педагогических институтов. (Витебск, 1984).
4.	X  конференція Українського Республіканського наукового товариства паразитологов (Київ, 1986). 
5.	ХІІ конференція Українського наукового товариства паразитологів (Севастополь, 10-12 вересня 2002 р.). 
6.	Міжнародна наукова конференція “Молюски. Основні результати, проблеми та перспективи досліджень” (Житомир, 13-15 травня 2002р.).
7.	Міжнародна науково-практична конференція, присвячена 80-річчю Канівського природного заповідника “Роль природно-заповідних територій у підтриманні біорізноманіття” (Канів, 9-11 вересня 2003р.).
8.	Всеукраїнська студентська науково-практична конференція “Науково-педагогічна спадщина В.І.Вернадського як планетарне явище” (Полтава: 2003).
9.	Міжнародна науково-практична конференція „Україна наукова, 2003”(Дніпропетровськ - Івано-Франківськ, 2003).
10.	Міжнародна науково-практична конференція “Екосистемні і морфоеволюційні дослідження молюсків” (Житомир, травень 2004 р.).
11.	II Міжнародна науково-практична конференція ”Динаміка наукових досліджень - 2003” (Дніпропетровськ-Черкаси-Одеса).
12.	VII Міжнародна науково-практична конференція “Наука і освіта - 2004” (Дніпропетровськ, 2004).

Наукові звязки підтримує з наступними установами: 
-Інститут гідробіології НАН України (Київ),
-Інститут зоології ім.І.І. Шмальгаузена НАН України, відділ паразитології (Київ).

МОКРИЦЬКА АЛЕВТИНА МИХАЙЛІВНА

Старший викладач кафедри зоології

Біографічні дані. Народилась у 1934 р. в м. Славута Хмельницької області. У 1953 р. після закінчення середньої школи в м. Мукачеве Закапатської області вступила на біологічний факультет Чернівецького державного університету. Після закінчення університету працювала учителем біології та хімії в середній школі м. Любомля, а потім м. Головне Волинської області. У 1963 р. переїхала до м. П’ятигорськ Ставропольського краю, де працювала учителем біології та хімії в середній школі та асистентом кафелри ботаніки фармацевтичного інституту (погодинно). З 1972 по 1979 рр. працювала учителем біології та хімії в середній школі № 21 м. Житомира. У 1979 році зарахована за конкурсом на посаду асистента кафедри педагогіки і методики початкової освіти Житомирського педагогічного інституту ім. І.Франка. У 1982 р. – переведена на посаду старшого викладача кафедри математики та природознавства з методикою викладання в початкових класах, з 1987 року і по теперішній час працюю старшим викладачем кафедри зоології Житомирського державного університету імені І.Франка.
 Основні етапи педагогічної та науково-педагогічної діяльності у вищих закладах освіти III-IV рівня акредитації:
-	1963-1965 рр. – асистент кафедри ботаніки П’ятигорського фармацевтичного інституту.
-	1972-1973 рр. – асистент кафедри ботаніки Житомирського педагогічного інституту ім. І.Франка.
-	1979-1982 рр. – асистент кафедри педагогіки і методики початкової освіти Житомирського педагогічного інституту ім. І.Франка.
-	з 1982-1987 – старший викладач кафедри математики та природознавства з методикою викладання в початкових класах Житомирського педагогічного інституту ім. І.Франка.
-	з 1987 р. і дотепер – на посаді старшого викладача кафедрі зоології Житомирського державного університету імені Івана Франка.
Стаж педагогічної роботи у вищих закладах освіти ІІІ-ІV рівня акредитації 28 років, в тому числі у Житомирському державному університеті – 26 років. Основні навчальні курси, які веде А.М. Мокрицька: “Зоологія безхребетних”, “Основи природознавства з методикою викладання у початковій школі”. Вона здійснює керівництво педагогічною практикою, курсовими роботами, є керівником наукового гуртка у складі наукової проблемної групи кафедри зоології. 

Основні напрямки наукових досліджень: вивчення біорізноманіття, сучасний стан і перспективи розвитку тваринного світу Житомирського Полісся в умовах антропопресії.

Тематика наукової роботи: Вивчає екологію прісноводних молюсків, досліджує вплив неорганічних, органічних чинників (поверхнево-активні речовини, іони тяжких металів, пестициди тощо) та інвазії партенітагії трематод на етологічні та фізіологічні реакції прісноводних молюсків.

Мета роботи: Встановити основні закономірності та особливості впливу неорганічних, органічних чинників антропічного походження та інвазії партенітами трематод на прісноводних молюсків. 
Для досягнення мети було визначено такі завдання:
1.	Дослідження дії різних за своєю природою полютантів (речовини локальної, нервовопаралітичної, наркотичної, комбінованої дії, цитоплазматичні, гемолітичні, ензиматичні отрути) на м’якунів.
2.	Вивчення впливу нітратів на фізіолого-біохімні показники молюсків (Gastropoda, Bivalvia) легеневих, двостулкових, передньозябрових.
3.	Аналіз дії важких металів (Zn, Cd, Pb, Cu, Ni, Mn, Cr) на етологічні та фізіологічні реакції молюсків.
4.	Дослідження дії речовин органічного походження (ПАР, фенол, гідрохінон, сульгін та ін.) на гідробіонтів.
5.	Вивчення симптоматики отруєння молюсків пестицидами та іншими БАР (нітроамофоска, хлорофос, нітрофоска та ін.).
6.	Дослідження впливу інвазії партенітагії трематод на фізико-хімічні властивості та гематологічні показники гемолімфи (вміст гемоглобіну, питома вага, величина сухого залишку, реакція середовища, вміст каротиноїдів), етологічні та фізіологічні реакції прісноводних молюсків.
7.	Дослідження адаптивних реакцій молюсків до токсичності водного середовища.

Найважливіші результати наукової роботи
Визначено види черевоногих і двостулкових прісноводних молюсків, які можуть бути використані як монітори при біотестуванні та біологічному моніторингу стану водного середовища.
Встановлено значення основних токсикологічних показників (LC0, LC50, LC100, порогова концентрація, токсичність, коефіцієнт витривалості, період первинної адаптації та ін.) для найпоширеніших видів черевоногих і двостулкових молюсків.
Встановлено захисно-пристосувальні та патологічні поведінкові реакції молюсків за дії на них полютантів водного середовища різної природи (мінеральні та органічні) та концентрації. 
Зареєстровано зрушення фізіологічних реакцій – роботи серця, органів дихання, органів травлення, органів розмноження за дії на них полютантів водного середовища різної природи (мінеральні та органічні) та концентрації. 
Досліджено вплив інвазії партенітагії трематод на фізико-хімічні властивості та гематологічні показники гемолімфи прісноводних молюсків.

Публікації та участь у конференціях За результатами досліджень опубліковано близько 20 наукових праць.
Список найважливіших публікацій:
1.	Стадниченко А.П., Куркчи Л.Н., Мокрицкая А.М. и др. Влияние антропогенных загрязнений на физико-химические свойства гемолимфы пресноводных моллюсков // Деп. В УкрНИИНТИ 13.01.89, № 292 – Ук 89. – 9 с. 
2.	Стадниченко А.П., Головачева Л.Д., Сластенко Н.Н., Мокрицкая А.М. и др. Влияние трематодной инвазии на изменение физико-химических свойств катушки пурпурной // Деп. В УкрНИИНТИ 13.01.89, № 291 – Ук  89. – 15 с.
3.	 Стадниченко А.П., Куркчи Л.Н., Сластенко Н.Н., Мокрицкая А.М. и др. Влияние одновременного воздействия фенола и сульфата меди на быстрые поведенческие и физиологические реакции прудовика озерного // Деп. В УкрНИИНТИ 24.09.89, № 214 – Ук  89. – 18 с. 
4.	Стадниченко А.П., Куркчи Л.Н., Сластенко Н.Н., Мокрицкая А.М. и др. О суточной ритмичности процесса дыхания у прудовика озерного // Деп. В УкрНИИНТИ 24.04.91, № 544 – Ук – 91. – 11 с
5.	Стадниченко А.П., Куркчи Л.Н., Сластенко Н.Н., Мокрицкая А.М. и др. Влияние растворов сернокислого железа на легочное и кожное дыхание прудовиков в норме и при инвазии их партенитами  трематод // Деп. В УкрНИИНТИ 29.04.91., № 597 – Ук  91. – 15 с. 
6.	Стадниченко А.П., Сластенко Н.Н., Волтарніст Т.В. , Мокрицька А.М. та ін.. Антропічні зміни структурно-функціональної організації угруповань прісноводних молюсків Волинського та Центрального Полісся // Велика Волинь: минуле й сучасне (Тези Міжнародної краєзнавчої конференції). – Житомир, 1993. – с. 268 – 271.
7.	Стадниченко А.П., Куркчи Л.Н., Иваненко Л.Д., Мокрицкая А.М. и др. Влияние различных концентраций сульгина на величину среднесуточных рационов прудовика озерного, инвазированного  партенитами трематод // Деп. В ГНТБ Украины 28.07.94., № 1408 – Ук – 94. – 9 с.
8.	Стадниченко А.П., Куркчи Л.Н., Сластенко Н.Н., Мокрицька А.М.та ін. Реактивність перлівниці борисфенової у відповідь на затруєння середовища нітратом натрію // Деп. В ДНТБ України 23.05.95., № 1238 – Ук  95. – 7 с. 
9.	Стадниченко А.П., Куркчи Л.Н., Сластенко Н.Н., Иваненко Л.Д., .Мокрицкая А.М. Роль антропогенных загрязнений в нарушении гомеостаза у пресноводных моллюсков // Деп. В ГНТБ украины 01.06.95., № 1314 – Ук 95. – 8 с. 
10.	Стадниченко А.П., Куркчи Л.Н., Сластенко Н.Н., Мокрицька А.М. та ін. Пристосовні та патологічні поведінкові та фізіологічні реакції витушки при повторному отруєнні нітратом натрію // Деп. В ДНТБ України 11.05.95., № 1146 – Ук 95. – 12 с.
11.	Стадниченко А.П., Вискушенко А.П., Вискушенко Д.А., Мокрицька А.М. та ін. Актуальні екологічні проблеми Бердичівщини // Бердичівщина: поступ у третє тисячоліття // Велика Волинь, 2001. – т. 22. – с. 311 – 314.
12.	Василенко О.М., Вискушенко А.П., Вискушенко Д.А., Мокрицька А.М. та ін. Вплив антропічного пресингу на природу Великої Волині // Науково-педагогічна спадщина В.І. Вернадського як планетарне явище. – Полтава, 2001. – с. 164 – 166.
13.	Іваненко Л.Д., Пінкіна Т.В., Гирин В.К., Мокрицька А.М. та ін. Черевоногі легеневі молюски (Mollusca: Pulmonata: Gastropoda) в системі біологічного моніторингу. // Вісн. Житом.пед.ун-ту. – 2002. – вип. 10. – С. 185-187. 
14.	Стадниченко А.П., Гирин В.К., Мокрицька А.М. та ін. Вплив карбофосу на вміст гемоглобіну в гемолімфі витушки (Mollusca: Pulmonata: Bulinidae) // Вісник Житомир.пед.ун-ту. –  Вип.11. – 2003. – С. 259-261.
15.	 Авдєєва В.В., Мокрицька А.М. Наступність еколого-природничого навчання і виховання дітей дошкільного віку та учнів початкової школи // Збірник матеріалів міжрегіональної науково-практичної конференції „Проблеми наступності освіти та розвитку особистості в контексті взаємодії освітніх закладів”. – Житомир, 2003. – С.61-67. 
16.	Стадниченко А.П., Сіренький С.П., Іваненко Л.Д., Мокрицька А.М. та ін.  Оцінка сумісної дії поверхнево-активних речовин і трематод на трофологічні показники витушки рогової (Mollusca: Pulmonata: Bulinidae) //  Збірник наукових праць. – Житомир: Видавництво „Волинь”, 2004, - С. 205-209.
Перелік конференцій, у роботі яких брала участь:
1.	Регіональна науково-краєзнавча конференція “Бердичівщина: поступ у третє тисячоліття” (Бердичів, 2001). 
2.	Міжнародна наукова конференція “Молюски. Основні результати, проблеми та перспективи досліджень” (Житомир, 13-15 травня 2002р.).
3.	Міжрегіональна науково-практична конференція „Проблеми наступності освіти та розвитку особистості в контексті взаємодії освітніх закладів” (Житомир, 2003).
4.	Всеукраїнська студентська науково-практична конференція “Науково-педагогічна спадщина В.І.Вернадського як планетарне явище” (Полтава: 2003).
5.	Міжнародна науково-практична конференція “Екосистемні і морфоеволюційні дослідження молюсків” (Житомир, травень 2004 р.).

Наукові звязки підтримує з наступними установами: 
-Інститут гідробіології НАН України (Київ),
-Інститут зоології ім.І.І. Шмальгаузена НАН України, відділ паразитології (Київ).

ПІНКІНА ТЕТЯНА ВАСИЛІВНА
	
	Старший викладач кафедри загальної екології Державного агроекологічного університету

 Біографічні дані. Пінкіна Тетяна Василівна народилася  4 червня 1961 р. у с.м.т. Зарічне, Зарічненського р-ну, Рівненської обл. В 1978 році закінчила Зарічненську середню школу із золотою медаллю і поступила в ЖДПІ ім. І. Франка на природничий ф-т, який закінчила в 1983 р. з відзнакою. Основні етапи педагогічної та науково-педагогічної діяльності у вищих закладах освіти III-IV рівня акредитації:
-	З 1984 по 1987 рр. працювала викладачем біології на кафедрі біології Харківського медичного інституту.
-	 З 1995 р. по нинішній час працюю старшим викладачем кафедри загальної екології Державного агроекологічного університету. 
З 2001 р. – здобувач. Науковий керівник – Стадниченко А.П. 

Основні напрямки наукових досліджень: малакологія, водна токсикологія, екологія.

Тематика наукової роботи: Вплив солей важких металів на розмноження та розвиток ставковика озерного.

Актуальність досліджень. В останні десятиріччя у водоймах України поміж інших полютантів на одне з перших місць вийшли йони важких металів. Виключна небезпечність їх визначається тим, що вони токсичні для гідробіонтів навіть у малих концентраціях, особливо за хронічних впливів; можуть накопичуватися у організмах; передаються по трофічним ланкам і особливо активно впливають на репродукційну систему. Вивчення змін, котрі відбуваються у здійсненні репродуктивної функції гідро біонтами, є актуальним з огляду на те, що від неї, у першу чергу, залежать темпи відтворення чисельності популяцій та збереження видів, що населяють гідросферу.

Мета і завдання дослідження. Основна мета даної роботи полягає у визначенні різниці в реагуванні репродуктивної системи черевоногих легеневих молюсків ставковиків озерних на різні рівні інтоксикації солями важких металів, що дозволяє більш точно оцінити адаптаційний потенціал цього виду. В зв′язку з цим були поставлені слідуючі завдання. 
1.	Провести вивчення стійкості структур синкапсул до впливу різних концентрацій солей важких металів і на основі цього виявити особливості їх будови та фізіології формування.
2.	Вивчити відмінності в здатності молюсків підтримувати стійкість репродуктивного потенціалу в умовах впливу різних рівнів інтоксикації.
3.	Виявити відміни у виживанні дорослих особин молюсків в умовах впливу токсикантів.
4.	Знайти чутливі і інформативні продукційні показники, що найбільш адекватно характеризують екотоксикологічну ситуацію.

Найважливіші результати наукової роботи
Протягом трирічних експериментальних робіт досліджено вплив хлоридів важких металів (нікелю, міді, кобальту, кадмію, цинку, марганцю) на особливості розмноження молюсків та виявлено деякі загальні закономірності реагування їх репродуктивної системи на різні рівні інтоксикації. Для усіх 6 металів визначено діапазони концентрацій у відповідності з фазністю реагування статевої системи ставковиків на дію різних концентрацій токсиканта. За гостролетальних концентрацій молюски не розмножуються. У розчинах хронічних летальних концентрацій ставковики хоча і розмножуються, але відкладають неповноцінні яйця (із-за порушення гаметогенезу). У діапазоні витримуваних концентрацій спостерігаються явища стимуляції репродуктивного процесу, що проявляються у активізації статевої поведінки і збільшенні кількості відкладених кладок (у 1,5-2 раза більше, ніж у контролі). Підпорогові концентрації виділяються як недіючі, проте, по мірі накопичення речовини в організмі, можуть перейти у діапазон витримуваних.
	Установлено, що стимуляція репродуктивної функції за витримуваних концентрацій є однобічною, бо на її фоні відбувається пригнічення інших систем, що врешті-решт впливає на життєздатність особин і на тривалість їхнього життя.
Практичне значення. Отримані результати дають можливість вірно оцінити з екологічної точки зору характер впливу речовини і відповідь організму, що зазнав цього впливу. Результати змін в інтенсивності плідності дорослих особин можуть бути використані для прогнозування величини токсичного ефекту. Дані про стійкість структур синкапсул, аномальні явища в будові синкапсул можуть бути використані в екологічному моніторингу водного середовища при обговоренні можливих засобів виживання гідробіонтів в середовищі, що містить солі важких металів, а також для прогнозування змін біорізноманіття водних угруповань.

Публікації та участь у конференціях За результатами досліджень опубліковано 9 наукових праць, з них 3 – у провідних фахових виданнях, визнаних ВАК України..
Список найважливіших публікацій:
1.	Пінкіна Т.В. Оцінка дії хлориду марганцю водного середовища на особливості репродукції і розвитку ставковика озерного // Вісн. Держ. агроекол. ун-ту. – 2003. -  №2. – С. 59-65.
2.	Пінкіна Т.В. Реагування репродуктивної системи ставковика озерного на вплив різних концентрацій хлориду міді // Вісн. Держ. агроекол. ун-ту. – 2004. -  №1. – С. 95-103.
3.	Пінкіна Т.В. Вплив хлориду цинку на репродукцію та розвиток ставковика озерного //  Вісн. Львів. ун-ту. – 2004. - №2. – С. 
4.	Пінкіна Т.В., Гирин В.К., Іваненко Л.Д. та ін. Черевоногі легеневі молюски в системі біологічного моніторингу // Матеріали міжнар. наук. конф. „Молюски. Основні результати, проблеми та перспективи досліджень”, 13-15 травня 2002 р.- Житомир, 2002.- С. 185 -187.
5.	Пінкіна Т.В. Вплив антропогенного забруднення водойм солями важких металів на мінеральний обмін ставковика озерного // Матеріали наук.-практ.конф. „Вода: Проблеми і шляхи вирішення”, 20 листопада 2003 р. – Житомир, 2003. – С. 40 – 41.
6.	Пінкіна Т.В., Бондарчук О.М., Єрошина О.А., Гурчин Д.С. Зміни в процесах репродукції та розвитку ставковика озерного за умови впливу солей важких металів // Матеріали наук.-практ.конф. „Вода: Проблеми і шляхи вирішення”, 20 листопада 2003 р. – Житомир, 2003. – С. 42-46.
7.	Котюк Л.А., Пінкіна Т.В. Використання ставковика озерного як індикатора впливу солей важких металів в екологічному моніторингу // Матеріали VІІ міжнар. наук.-практ конф. „Наука і освіта, 2004”, 10-25 лютого 2004 р.- Дніпропетровськ, 2004.- С. 6-7.
8.	Пінкіна Т.В., Гурчин Д.С. Результати досліджень реагування репродуктивної системи ставковика озерного на різні рівні інтоксикації солями важких металів // Матеріали Всеукр. студент. наук–практ. конф. „Проблеми відтворення та охорони біорізноманіття України”, 25-26 березня 2004 р. – Полтава, 2004. – С. 163-164.
9.	Пінкіна Т.В. Оцінка дії хлориду нікелю на особливості репродукції та розвитку ставковика озерного / Збірник наук. праць: Екосистемні і морфоеволюційні дослідження молюсків. – Житомир: Волинь, 2004. – С. 147-149.
Перелік конференцій, у роботі яких брала участь:
1.	Міжнародна наукова конференція “Молюски. Основні результати, проблеми та перспективи досліджень” (Житомир, 13-15 травня 2002р.).
2.	Науково-практична конференція „Вода: Проблеми і шляхи вирішення” (Житомир, 20 листопада 2003 р.).
3.	Всеукраїнська студентська науково-практична конференція “Проблеми відтворення та охорони біорізноманіття України” (Полтава: 2004).
4.	VІІ науково-практична конференція „Наука і освіта, 2004” (Дніпропетровськ, 10-25 лютого 2004 р.).
5.	Міжнародна науково-практична конференція “Екосистемні і морфоеволюційні дослідження молюсків” (Житомир, травень 2004 р.).

Наукові звязки підтримує з наступними установами: 
-Інститут гідробіології НАН України (Київ),
-Інститут зоології ім.І.І. Шмальгаузена НАН України, відділ паразитології (Київ),
-Житомирський державний університет імені І.Франка.

ЧОРНОМАЗ ТЕТЯНА ВІКТОРІВНА
Асистент кафедри зоології

Біографічні дані. Чорномаз Тетяна Вікторівна народилась 6 жовтня 1977 року у м. Житомирі. У 1999 році закінчила з відзнакою природничий факультет Житомирського державного педагогічного університету імені Івана Франка за спеціальністю “Біологія і хімія”. З 1999 по 2000 рік працювала лаборантом з вищою освітою в Житомирський районній санепідстанції.
Основні етапи трудової науково-педагогічної діяльності в освітніх закладах ІІІ-ІV рівня акредитації: 
- Протягом 2000−2003 років навчання в аспірантурі при кафедрі зоології Житомирського державного педагогічного університету (керівник − д.б.н., проф. Стадниченко А. П.). 
- З жовтня 2003 року і до теперішнього часу − асистент кафедри зоології Житомирського державного педагогічного університету. 
Стаж педагогічної роботи у вищих закладах освіти ІІІ-ІV рівня акредитації 1 рік, в тому числі у Житомирському державному університеті – 1 рік. Основні навчальні курси, які веде Т.В. Чорномаз: “Еволюційне вчення”, „Польова практика з зоології безхребетних”, керує студентськими курсовими роботами.
Основні напрямки наукових досліджень: вивчення фауни, екології двостулкових молюсків родини перлівницевих, паразитологія та токсикологія.
Тематика наукової роботи: Активність війок миготливого епітелію як загальний показник стану організму Unionidae (Mollusca:Bivalvia) в умовах антропогенного пресу”.
Метою роботи було дослідження впливу фізіологічного статусу, абіотичних і антропогенних чинників середовища на рухову активність війок миготливого епітелію молюсків родини Unionidae. Для досягнення мети було визначено такі завдання: 
1.	Дослідити особливості рухової активності (частоту биття, тривалість роботи, теплостійкість) війок миготливого епітелію (зябрового апарату та ноги) різних видів родини перлівницевих (роди Batavusiana, Unio, Anodonta, Colletopterum, Pseudanodonta).
2.	З’ясувати, як змінюють функціональні особливості війок миготливого епітелію перлівницевих найвпливовіші щодо них абіотичні чинники (температура, умови обсихання).
3.	Висвітлити роль біотичних чинників (наявність епіойків (личинок гірчака) та паразитів (гельмінта Aspidogaster conchicola, трематоди Bucephalus polymorphus, кліщів Unionicola sp.)) на основні показники активності війок миготливого епітелію перлівницевих (частоту биття та тривалість функціонування).
4.	Дослідити вплив антропогенних чинників (важких металів та радіонуклідів) на діяльність війок миготливого епітелію.

Актуальність роботи. На сьогодні особливості функціонування війок миготливого епітелію перлівницевих фауни України залишались не дослідженими. Майже не з’ясовано і вплив природно-імпактних чинників середовища (екстремальні температури, довгий період обсихання, наявність паразитів і епіойків) й антропогенно-імпактних (йони важких металів, радіоактивність) на локомоцію війок миготливого епітелію цих молюсків. Це спонукало нас до проведення систематичних досліджень, якими ми намагались якнайповніше охопити Unionidae фауни України. Крім того, ми вирішили оцінити можливість використання локомоції війок миготливого епітелію як тест-функції в еколого-фізіологічних дослідженнях і при біотестуванні у системі екологічного моніторингу стану природних вод.
Найважливіші результати наукової роботи
Нами досліджено частоту і тривалість биття війок переживаючих клітин миготливого епітелію зябер і ноги у 17 видів перлівницевих (Batavusiana – 4, Unio – 5, Anodonta – 3, Colletopterum – 2, Pseudanodonta – 3 види). Частоти биття війок миготливого епітелію зябер і ноги близькі за значеннями та більш-менш постійні протягом року. Серед перлівницевих Batavusiana, що є виразно реофільними та оксифільними видами, виокремлюються найбільшими значеннями частоти биття війок переживаючих клітин миготливого епітелію. Напевне таке прискорене биття війок – це один із проявів пристосування цих молюсків до життя у річках із швидкою течією. Інші види родини Unionidae населяють здебільшого малопротічні річки та різноманітні стоячі водойми (водосховища, озера, ставки). Інтенсивність їх метаболічних та фізіологічних процесів, зрозуміло, є нижчою. Проявом цього й є менша частота биття війок їх миготливого епітелію. 
Нами виявлена тенденція до зниження значення цього показника із віком молюсків, що пояснюється старінням їх організму та, відповідно, сповільненням у них усіх метаболічних і фізіологічних процесів.
Тривалість роботи миготливого епітелію зябер значно більша, ніж така ноги. Величині цього показника притаманна сезонна мінливість. У одних молюсків (A. cygnea, C. piscinale, P. complanata) максимальна тривалість локомоції війок миготливого епітелію зябер спостерігається у січні, у інших (B. musiva, U. conus, U. r. gentilis) – у березні. Найбільші значення тривалості биття війок миготливого епітелію ноги припадають на січень–лютий. Мінімальна тривалість биття війок миготливого епітелію спостерігаються у липні (U. r. gentilis, P. complanata) або у серпні (B. musiva, U. conus, A. cygnea, C. piscinale). Представники підродин Unioninae та Pseudanodontinae мають більшу тривалість локомоції війок миготливого епітелію, ніж такі Anodontinae. Найвищі значення цього показника властиві реофільним та оксифільним видам, у яких клітини миготливого епітелію витриваліші, ніж у стагнофільних евриоксибіонтних молюсків.
Із віком тварин відбувається скорочення тривалості локомоції війок переживаючих клітин миготливого епітелію, що пов’язане зі зниженням життєздатності організму старіючих особин.
Молюски родини Unionidae постійно знаходяться під тиском абіотичних, біотичних та антропогенних чинників середовища. Функціонування їх організму залежить, перш за все, від універсального абіотичного чинника – температури водного середовища, бо ці тварини – пойкілотермні. Однак перлівницеві – холодостійкі двостулкові молюски, добре пристосовані до витримування несприятливого зимового періоду. Зміна частоти биття війок миготливого епітелію зябер і ноги під дією температурного чинника у всіх досліджених видів є одноплановою. У температурному діапазоні 4–18˚С величина цього показника досить стабільна у всіх досліджених видів, тоді як тривалість локомоції війок миготливого епітелію за температури 4 та 9˚С значно більша, ніж за 18˚С. Її максимальні значення для миготливого епітелію ноги всіх досліджених видів та для миготливого епітелію зябер A. cygnea, C. piscinale, P. complanata спостерігаються за температури 4˚С. Для миготливого епітелію зябер B. musiva, U. conus, U. r. gentilis найбільші значення цього показника зафіксовані за 9˚С. Зростання температури середовища з 18˚С до 38˚С прискорює биття війок миготливого епітелію та призводить до різкого скорочення тривалості їх локомоції. Дію низьких температур найкраще витримують клітини миготливого епітелію U. conus, A. cygnea, C. piscinale, високих – U. r. gentilis. Здатні витримувати однаково добре і низькі, і високі температури клітини миготливого епітелію B. musiva і P. complanata. 
	За умов обсихання у перлівницевих порушуються життєвоважливі функції, перш за все дихання, що виявляється й у зміні функціонування війок миготливого епітелію. Від початку перебування тварин за безводних умов і до їх загибелі спостерігається підвищення частоти биття війок миготливого епітелію. У всіх досліджених видів у середині експозиції наявний пік прискорення їх биття. У дні, що передують загибелі тварин, значення обговорюваного показника такі самі, як і у перші “передпікові” доби. Спостерігається динаміка у часі тривалості локомоції війок миготливого епітелію. Вона полягає у статистично вірогідному зростанні значень цього показника (на початку або у середині експозиції) та зниженні (на початку або перед загибеллю молюсків). 
Результатом дії захисно-пристосувальних механізмів молюсків є досить довге витримування перлівницевими умов обсихання. Так, A. сygnea – звичайний мешканець стоячих водойм, в яких рівень води протягом року змінюється значно помітніше, ніж у водоймах протічних, за цих умов зберігає життєздатність протягом аж 36 діб. Менш витривалими є молюски з підродини Unioninae, котрі гинуть за умов обсихання через 20–29 діб від початку досліду. Перебування за таких умов C. piscinale викликає загибель усіх особин на 16 добу. Найменш пристосованими до безводних умов є P. сomplanata, котрі витримують лише 8 діб такого існування. 
Наявність паразитів і епіойків у мантійній порожнині (кліщі роду Unionicola), зябрах (личинки гірчака), статевій залозі перлівницевих (трематода Bucephalus polymorphus) негативно впливає на їх організм, що відбивається і на роботі війок миготливого епітелію. Неоднакова інтенсивність заселення молюсків цими біонтами викликає різну за характером реакцію війок миготливого епітелію. За невисокої інтенсивності інвазії спостерігається зростання частоти та тривалості їх биття порівняно з цими показниками у незаселених паразитами та епіойками молюсків. Така неспецифічна реакція на дію паразитарного чинника властива й іншим гідробіонтам. Вона спричиняється підвищенням рівня загального обміну речовин у інвазованих паразитами і заселених епіойками тварин, що є проявом мобілізації їх захисно-пристосувальних механізмів. Висока інтенсивність інвазії перлівницевих цими біонтами викликає зниження життєздатності молюсків, наслідком чого є пригнічення локомоції війок миготливого епітелію та скорочення тривалості їх функціонування.
Визначено зони токсичної активності полютантів для клітин миготливого епітелію за умови затруєння середовища хлоридами хрому, цинку, кадмію. Процес отруєння молюсків йонами важких металів носить фазний характер. У його перебігу спостерігається п’ять фаз: байдужість, підвищення активності, депресія, сублетальна і летальна фази. На початковому етапі отруєння пристосування перлівницевих до умов токсичного середовища відбувається за рахунок дії захисно-пристосувальних механізмів. Наслідком цього є зростання частоти биття війок миготливого епітелію та збільшення тривалості їх роботи. Однаковий рівень такої фізіологічної реакції викликається, як правило, неоднаковими концентраціями використаних у дослідах токсикантів, а саме: більш низькими концентраціями іонів кадмію, ніж такими хрому і цинку. Отже, для клітин миготливого епітелію найтоксичнішим металом з усіх, використаних у наших дослідах, є кадмій. Незважаючи на той факт, що з обраних для дослідів важких металів цинк вважається найменш токсичним для гідробіонтів, отримані нами відомості свідчать, що миготливий епітелій до нього має вищу чутливість, ніж до хрому. 
Фази депресії, сублетальна і летальна характеризуються прогресуючим пригніченням биття війок миготливого епітелію та скороченням тривалості їх функціонування спочатку (за менш високих концентрацій) у 1.2–1.9 рази, а надалі – миттєвою зупинкою локомоції війок при стиканні переживаючих клітин миготливого епітелію з розчином токсиканта.
Перлівницеві, що населяють водойми радіоактивної зони (5–39.9 Кі/км2) підпадають постійному інтенсивному радіоактивному опроміненню. За наявності такого тривалого зовнішнього опромінення та довгоживучих ізотопів цезію та стронцію в організмі молюсків (внутрішня радіоактивність – 17–55 Бк/кг) спостерігається тенденція до збільшення частоти биття війок їх миготливого епітелію та до зменшення тривалості локомоції останніх порівняно з цими показниками у молюсків із умовно чистої зони. Між значенням частоти биття війок миготливого епітелію перлівницевих та рівнем накопичення ними радіонуклідів існує позитивна кореляція, а між тривалістю функціонування війок і радіоактивністю – негативна.
Публікації та участь у конференціях. За результатами дослідження опубліковано 24 роботи, з них 5 статей в фахових виданнях. 
Список найважливіших наукових і науково-методичних праць:
1.	Вискушенко Д. А., Минюк М. Є., Чорномаз Т. В., Василенко О. М. Вплив інвазії на деякі тест-функції молюсків // Наукові записки Терноп. держ. пед. ун-ту ім. В. Гнатюка. Сер.: Біологія. Спец. вип.: Гідроекологія. – 2001. – № 4 (15). – С. 35–36.
2.	Чорномаз Т. В. Вплив радіонуклідів на локомоцію війок переживаючих клітин миготливого епітелію перлівницевих // Вісн. ДАУ. – 2003. – Вип. 1. – С. 330–336.
3.	Чорномаз Т. В. Перлівницеві як хазяї кліщів Unionicola // Вісн. Львів. ун-ту. Сер. біологічна. – 2003. − Вип. 33. − С. 99−103.
4.	Черномаз Т. В. Реакция клеток мерцательного эпителия перловицевых моллюсков на действие тяжелых металлов // Гидробиол. журн. − 2003. − 39, № 6. − С. 90−94.
5.	Черномаз Т. В. Работа ресничек переживающих клеток мерцательного эпителия жабер и ноги перловицевых, зараженных Aspidogaster conchicola и Bucephalus polymorphus // Паразитология. – 2001. – 35, № 5. – С. 443–447. 
6.	Чорномаз Т. В. Робота війок переживаючих клітин миготливого епітелію зябрового апарату перлівницевих (Unionidae) // Вісн. Житомир. пед. ун-ту. – 2001. – Вип. 8. – С. 238–240.
7.	Чорномаз Т. В. Активність війок миготливого епітелію зябер і ноги Unio conus (in vitro) як тест-функція при еколого-фізіологічних дослідженнях // Вісн. Житомир. пед. ун-ту. – 2002. – № 10. – С. 159–162.
8.	Chernomaz T. V. Ciliary аctivity of ciliated epithelium at Unionidae // Folia Malacologica. – 2002. – 10 (1). – P. 35. 
9.	Вискушенко Д. А., Минюк М. Є., Чорномаз Т. В., Василенко О. М. Інвазія як обтяжуючий чинник при антропічному пресингу // Екологія. Людина. Суспільство: Матеріали IV Міжнар. наук-практ. конф. студентів, аспірантів та молодих вчених. – К.: НТУУ КПІ, 2001. – С. 19.
10.	Вискушенко А. П., Вискушенко Д. А., Чорномаз Т. В. та ін. Актуальні проблеми Бердичівщини // Бердичівщина: поступ у третє тисячоліття: Наук. зб. Велика Волинь. – Житомир: М. А. К., 2001. – С. 311–314.
11.	Вискушенко Д. А., Мінюк М. Є., Чорномаз Т. В. Найактуальніші екологічні проблеми Житомирщини // Сучасні екологічні проблеми Українського Полісся та суміжних територій: Матеріали Міжнар. наук-практ. конф. – Ніжин, 2001. – С. 23–25.
12.	Чорномаз Т. В., Минюк М. Є. Перлівницеві (Mollusca, Bivalvia, Unionidae) як об’єкт біотестування в системі екологічного моніторингу // Актуальні питання вивчення та збереження біологічного різноманіття: Матеріали студент. наук. конф. – К., 2001. – С. 20–22.
13.	Чорномаз Т. В. Робота війок переживаючих клітин миготливого епітелію зябер і ноги у видів роду Unio // Зоологічні дослідження в Україні на межі тисячоліть: Тез. доп. Всеукр. зоол. конф. – Кривий Ріг, 2001. – С. 93–95.
14.	Стадниченко А. П., Василенко О. М., Чорномаз Т. В. та ін. Вплив антропічного пресінгу на природу Великої Волині // Науково-педагогічна спадщина академіка В. І. Вернадського як планетарне явище: Тез. доп. – Полтава, 2001. – С. 164–166.
15.	Chernomaz T. V. Ciliary аctivity of ciliated epithelium at Unionidae // XVIII Krajowe seminarium malakologiczne. – Szcrecin, 2002. - P. 5–6.
16.	Чорномаз Т. В. Кліщі Unionicola в перівницевих Центрального Полісся // ХІІ конф. українського наук. тов-ва паразитологів: Тез. доп. – К., 2002. – С. 116–117.
17.	Вискушенко Д. А., Першко І. О., Василенко О. М., Чорномаз Т. В. Малакологічний аспект вивчення біологічного різноманіття // Матеріали Міжнар. наук-практ. конф. “Динаміка наукових досліджень”. – Дніпропетровськ: Наука і освіта, 2002. – Т. 3. – С. 50–52.
18.	Вискушенко Д. А., Чорномаз Т. В., Василенко О. М. Зміни водного балансу у молюсків під впливом стресуючих факторів навколишнього середовища // Екологія. Людина. Суспільство: Матеріали V Міжнар. наук-практ. конф. студентів, аспірантів та молодих вчених. – К.: Політехніка, 2002. – С. 54–55.
19.	Чорномаз Т. В. Вплив радіонуклідів на функціонування війок миготливого епітелію Unionidae // Матеріали VI Міжнар. наук-практ. конф. “Наука і освіта ‘2003”. – Дніпропетровськ: Наука і освіта, 2003. – Т. 3. Біологія. – С. 18–19.
20.	Чорномаз Т. В. Вплив йонів хрому на локомоцію війок миготливого епітелію Unio rostratus gentilis // Биоразнообразие. Экология. Эволюция. Адаптация: Материалы юбилейной науч. конф. студентов, аспирантов и молодых ученых, посвящ. 180-летию со дня рождения Л. С. Ценковского (28 марта – 1 апреля 2003 г.). – Одесса, 2003. – С. 190.
21.	Василенко О. М., Вискушенко Д. А., Чорномаз Т. В. Вплив іонів цинку на фізіологічні показники прісноводних молюсків // Матеріали Всеукр. наук-практ. конф. “Гідробіологія, іхтіологія та радіологія”. – Дніпропетровськ: Наука і освіта, 2003. – С. 28–29.
22.	Chernomaz T. V. Distrubance of ciliary activity in Unionidae from the radionuclide-contaminated territories // XIX Krajowe seminarium malakologiczne. – Słupsk, 2003. – P. 10.
23.	Чорномаз Т.В. Зміна швидкості биття війок миготливого епітелію перлівницевих під дією важких металів / Еколого-функціональні та фауністичні аспекти дослідження молюсків, їх роль у біоіндикації стану навколишнього середовища: Збірник наукових праць. – Житомир: Волинь, 2004. – С. 237-239.
Перелік конференцій у яких брала участь:
1.	Міжнародна науково-практична конференція студентів, аспірантів та молодих вчених “Екологія. Людина. Суспільство” (Київ, 2001).
2.	 Міжнародна науково-практична конференція “Сучасні екологічні проблеми Українського Полісся та суміжних територій” (Ніжин, 2001).
3.	Студентська наукова конференція “Актуальні питання вивчення та збереження біологічного різноманіття” (Київ, 2001).
4.	 Всеукраїнська науково-краєзнавча конференція “Бердичівщина: поступ у третє тисячоліття” (Бердичів, 2001).
5.	 III з’їзд Гідробіологічного товариства України (Тернопіль, 2001).
6.	 Всеукраїнська студентська науково-практична конференція (Полтава, 2001); Всеукраїнська зоологічна конференція “Зоологічні дослідження в Україні на межі тисячоліть” (Кривий Ріг, 2001).
7.	 Конференція молодих вчених “Сучасні питання і проблеми зоологічної науки” (Київ, 2002).
8.	 ХVІІІ Krajowe seminarium malakologiczne (Szczecin–Lubin, 2002).
9.	 Міжнародна наукова конференція “Молюски. Основні результати, проблеми та перспективи досліджень” (Житомир, 2002)
10.	 ХІІ конференція Українського наукового товариства паразитологів (Севастополь, 2002).
11.	 Ювілейна наукова конференція студентів, аспірантів і молодих вчених, присвячена 180-річчю з дня народження Л. С. Ценковського “Біорізноманіття. Екологія. Еволюція. Адаптація” (Одеса, 2003).
12.	Міжнародна науково-практична конференція “Екосистемні і морфоеволюційні дослідження молюсків” (Житомир, 2004р.).
Наукові зв’язки підтримує з Інститутом гідробіології НАН України (Київ).

СОРОЧИНСЬКА (МОСТІПАКА) 
ОКСАНА АНДРІЇВНА

Асистент кафедри зоології

Біографічні дані. Сорочинська Оксана Андріївна народилась 21 березня 1977 року у с. Невірків Корецького району Рівненської області. У 1994 р. вступила на природничий факультет Житомирського педагогічного інституту імені Івана Франка. Закінчила вже перейменований Житомирський державний педагогічний університет імені Івана Франка у 1999 р. Основні етапи трудової науково-педагогічної діяльності в освітніх закладах ІІІ-ІV рівня акредитації: 
-	19 жовтня 1999 р. – лаборант кафедри зоології Житомирського державного педагогічного університету імені Івана Франка; 
-	з грудня 1999 р. зарахована на посаду викладача-стажиста за сумісництвом;
-	з вересня 2000 р. переведена на посаду старшого лаборанта. На даний момент посідає посаду асистента за сумісництвом.
	Сорочинська О.А. брала участь у виконанні наукової держбюджетної теми ”Вплив полютантів на поведінкові особливості, макроструктуру та фізіолого-біохімічні показники різних тканин та органів молюсків”, з січня 2003 – у складі виконавців нової наукової теми “Прісноводні молюски в системі біомоніторингу”.
	Викладає лабораторний практикум “Зоологія хребетних”, “Зоологія безхребетних” та польові практики з зоології.

	Основні напрямки наукової роботи: вивчення фауни, систематики, екології, токсикології прісноводних молюсків, особливо –перлівницевих (Bivalvia, Unionidae) та ставковиків (Gastropoda, Pulmonata, Lymnaeidae). 

Публікації та участь у конференціях. За результатами дослідження опубліковано близько 10 наукових праць, у тому числі 4 – у фахових виданнях, визнаних ВАК України.

Список найважливіших наукових і науково-методичних праць:
1.	Стадниченко А.П., Василенко О.М., Мостіпака О.А., Мельниченко Р.К.. та ін. Вплив антропічного пресингу на природу Великої Волині // Науково-педагогічна спадщина В.І. Вернадського як планетарне явище. – Полтава: – 2001. – С. 164 – 166.
2.	Стадниченко А.П., Іваненко Л.Д., Мостіпака О.А. та ін. Вплив сульфату міді на вміст каротиноїдів у гемолімфі ставковика озерного (Mollusca: Pulmonata: Lymnaeidae) в нормі і при інвазії партенітами трематод // Вісн. Житом. пед. ун-ту. – 2002. – вип.10. – С. 188 – 192. 
3.	Стадниченко А.П., Іваненко Л.Д., Мостіпака О.А. та ін. Вплив розчинів хлориду цинку на вміст ß-каротину в гемолімфі витушки (Mollusca, Pulmonata, Bulinidae) // Тез. доп. ХІІ конф. Українського наукового товариства паразитологів (Севастопіль, 10-12 вересня 2002 р.). – К.; 2002. – С. 105.
4.	Стадниченко А.П., Пінкіна Т.В., Гирин В.К., Мостіпака О.А., Павлюченко О.В. Черевоногі легеневі молюски (Mollusca: Pulmonata: Gastropoda) в системі біологічного моніторингу // Вісн. Житом. пед. ун-ту. – 2002. – вип.10. – С. 185– 187.
5.	Стадниченко А.П., Гирин В.К., Мокрицька А.М., Мостіпака О.А. Вплив карбофосу на вміст гемоглобіну в гемолімфі витушки (Mollusca: Pulmonata: Bulinidae) // Вісник Житомир.пед.ун-ту. – Вип.11. – 2003. – С.259-261. 
6.	Стадниченко А.П., Гирин В.К., Іваненко Л.Д., Мокрицька А.М., Мостіпака О.А. Вплив карбофосу на вміст гемоглобіну у гемолімфі Planorbarius purpura (Mollusca: Pulmonata: Bulinidae) у нормі та за інвазії трематодами. // Вісник Львів. ун-ту. Вип. 33.− 2003. − С. 163−167.
7.	Стадниченко А.П., Гирин В.К., Мостіпака О.А. Вплив фенолу на вміст гемоглобіну і на забезпеченість ним одиниці загальної маси тіла і м’якого тіла Planorbarius corneus (Mollusca: Pulmonata: Bulinidae) у нормі та за інвазії трематодами // Вісн. ДАУ, 2003. – Вип. 1. – С. 110-114.
8.	Стадниченко А.П., Киричук Г.Е., Иваненко Л.Д., Гирин В.К., Мостипака О.А. Влияние трематодной инвазии и поверхностно-активных веществ на физико-химические показатели гемолимфы Planorbarius corneus (Mollusca: Pulmonata) // Паразитология. – 38. – 1. – 2004. – С. 74-80.
9.	Стадниченко А.П., Гирин В.К., Іваненко Л.Д., Сорочинська О.А. Вплив активної реакції на серцеву діяльність жабурниці (Mollusca: Unionidae: Anodontinae) // Збірник наукових праць. − Житомир: Волинь, 2004. − С. 201-204.
10.	Стадниченко А.П., Іваненко Л.Д., Сорочинська О.А. та ін. Оцінка сумісної дії поверхнево-активних речовин і трематод на трофологічні показники витушки рогової (Mollusca: Pulmonata, Bulinidae). // Збірник наукових праць. − Житомир: Волинь, 2004. − С. 205-209.
Перелік конференцій у яких брала участь:
1.	Міжнародна наукова конференція “Науково-педагогічна спадщина В.І. Вернадського як планетарне явище” (Полтава, 2001).
2.	Міжнародна наукова конференція “Молюски. Основні результати, проблеми та перспективи досліджень” (Житомир, 13-15 травня 2002р.).
3.	ХІІ конференція Українського наукового товариства паразитологів (Севастопіль, 10-12 вересня 2002 р.). 
4.	Міжнародна науково-практична конференція “Екосистемні і морфоеволюційні дослідження молюсків” (Житомир, 13-15 травня 2004р.).

Наукові зв’язки підтримує з Інститутом зоології НАН України, лабораторією фауни і систематики безхребетних (Київ, Україна).

ВАСИЛЕНКО ОЛЬГА МИКОЛАЇВНА

Аспірант кафедри зоології

Біографічні дані. Василенко Ольга Миколаївна 1978 року народження. У 1995 році вступила до Житомирського державного педагогічного університету імені Івана Франка на природничий факультет, який закінчила у 2000 р., здобувши вищу освіту за спеціальністю „Біологія та хімія” та отримавши кваліфікацію вчителя біології, хімії, валеології та основ екології. Цього ж року вступила до магістратури на кафедру зоології ЖДПУ, яку з відзнакою закінчила у 2001 році, захистивши магістерську роботу.

Основні напрямки наукових досліджень: малакологія, трофологія, водна токсикологія.

Тематика наукової роботи: Трофічні показники молюсків роду Lymnaea (Lamark, 1799) у нормі, за трематодної інвазії і за дії йонів важких металів.

Мета роботи: дослідити особливості живлення ставковиків, встановити як впливають на основні трофологічні показники біотичні і абіотичні чинники навколишнього середовища. У звязку з цим поставлено завдання:
1.	З’ясувати якісний склад харчової грудочки ставковиків і ступінь наповнення їх шлунку та особливості вибірковості живлення окремих видів Lymnaea.
2.	Встановити величину середньодобових раціонів та тривалість проходження їжі через травний тракт ставковиків при годівлі їх різними видами корму.
3.	Обрахувати значення індексів: вибірковості; показників засвоюваності їжі, швидкостей добової продукції екскрементів і добової асиміляції та її ефективності для різних видів кормових об’єктів.
4.	З’ясувати, як на основні трофологічні показники молюсків впливає інвазія  партенітами та личинками трематод .
5.	Дослідити вплив важких металів водного середовища  на основні трофологічні показники ставковиків.
Актуальність дослідження зумовлена недостатнім рівнем висвітлення впливу йонів важких металів (вміст яких невпинно зростає у водоймах внаслідок антропічного забруднення) на бентичні організми, поширеністю ставковиків у водоймах України, важливістю вивчення трофологічних показників для розуміння фізіології живлення молюсків.
Найважливіші результати наукової роботи
Вперше визначено якісний склад харчової грудочки для 5 видів ставковиків, ступінь наповнення їх шлунку при споживанні різних видів корму та вибірковість живлення; визначено значення основних трофологічних показників – середньодобового раціону, тривалості проходження корму через травний тракт, його засвоюваності, та індексів: вибірковості; показників швидкостей добової продукції екскрементів і добової асиміляції та її ефективності для різних груп кормових об’єктів. Досліджено дію різних за природою та концентраціями полютантів (хлоридів цинку, хрому (ІІІ) та кадмію) на трофологічні показники ставковиків у нормі та за інвазії їх партенітами та личинками трематод.

Публікації та участь у конференціях. загальна кількість публікацій 15, з них 3 статті у фахових виданнях, визнаних ВАК України.
Список найважливіших наукових і науково-методичних праць:
1.	Вискушенко Д. А., Минюк М. Є., Чорномаз Т. В., Василенко О. М. Інвазія як обтяжуючий чинник при антропічному пресингу // Екологія. Людина. Суспільство: IV Міжнародна наук.-практ. конф. студентів, аспірантів та молодих вчених. –К.: НТУУ КПІ, 2001. –С. 19.
2.	Вискушенко Д.А., Минюк М.Є., Чорномаз Т.В., Василенко О.М. Вплив інвазії на деякі тест-функції молюсків // Наукові записки Тернопільського державного педагогічного університету ім. Володимира Гнатюка. –  Серія: Біологія. – № 4 (15) Спеціальний випуск: Гідроекологія. – 2001. – С. 35-36. 
3.	Стадниченко А. П., Василенко О. М., Вискушенко А. П. та ін. Вплив антропічного пресингу на природу Великої Волині // Науково-педагогічна спадщина академіка В. І. Вернадського як планетарне явище. – Полтава, 2001. – С. 164-166.
4.	Василенко О.М. Вплив трематодної інвазії на особливості трофіки ставковика вухатого // Вісн. Житомир. пед. ун-ту. – 2002. – №10. – С.79 – 82.
5.	O.Vasylenko. Peculiarities of an average daily ration of family mollusc Lymnaea. // XVIII Krajowe seminarium malakologiczne. – Szcrecin-Lublin, 2002. – P.5-6.
6.	O.Vasylenko. Peculiarities of an average daily ration of family mollusc Lymnaea. // Folia Malacologica. – 2002. - Vol. 10(1). – P. 35.  
7.	Василенко О.М. Вплив трематодної інвазії на особливості трофіки Lymnaea palustris // Тези доповідей XІІ Конференції Українського товариства паразитологів. – К. , 2002. – С. 22
8.	Вискушенко Д.А., Чорномаз Т.В., Василенко О.М. Зміни водного балансу у молюсків під впливом стресуючих факторів навколишнього середовища // Екологія. Людина. Суспільство: V Міжнародна наук.-практ. конф. студентів, аспірантів та молодих вчених. – К.: Політехніка, 2002. – С. 54-55
9.	Василенко О.М. Вплив трематодної інвазії на особливості трофіки ставковика воронного // Вісн. ДАУ, вип 1. – Житомир, 2003. – С. 321 –326.
10.	Вискушенко Д.А., Першко І. О, Василенко О. М., Чорномаз Т. В. Малакологічний аспект вивчення біологічного різноманіття // Матеріали ІІІ Міжнародної науково-практичної інтернет-конференції “Наука і освіта 2002” – Дніпропетровськ: Наукова думка, 2002 – С.31-32.
11.	Василенко О.М. Вплив партеніт трематод на трофіку інвазованих ними ставковиків воронних // Матеріали ІІ Міжнародної науково-практичної конференції “Динаміка наукових досліджень 2003” – T. 5 – Дніпропетровськ: Наука і освіта, 2003 – С 34-35.
12.	Василенко О.М. Особливості засвоюваності корму молюсками родини ставковикових // Материалы юбилейной научной конференции студентов, аспирантов и молодых ученых,посвященной 180-летию со дня рождения Л.С. Ценковского – Одесса, 2003 – С 26-27.
13.	Василенко О.М. Енергетична цінність та хімічний склад молюсків Lymnaea stagnalis та Lymnaea gueretiniana (Molluska: Pulmonata) // Матеріали VІ Міжнародної науково-практичної інтернет-конференції “Наука і освіта 2002”. –  T 3 – Дніпропетровськ: Наукова думка, 2003 – С. 4-5.
14.	Василенко О.М. Вплив трематодної інвазії на особливості трофіки Lymnaea balthica (Мollucka: Рulmonata) // Вісн. Львів. ун-ту. – 2003 – № 2. – С.84–87.
15.	Василенко О.В. Часова динаміка показників елективності живлення Lymnaea stagnalis (Мollusca: Рulmonata) / Еколого-функціональні та фауністичні аспекти дослідження молюсків, їх роль у біоіндикації стану навколишнього середовища: Збірник наукових праць. – Житомир: Волинь, 2004. – С. 22-23.
Перелік конференцій, у яких брала участь:
1.	Міжнародна науково-практична конференція студентів, аспірантів, молодих вчених “Екологія. Людина. Суспільство” (Київ, 2001-2003р.). 
2.	Всеукраїнська конференція “Гідроекологія на межі тисячоліть” (Тернопіль, 2001).
3.	XІІ Конференція Українського товариства паразитологів (Севастополь, 2002 р.).
4.	Міжнародна наукова конференція “Молюски. Основні результати, проблеми та перспективи досліджень” (Житомир, 13-15 травня 2002р.).
5.	6 Міжнародна конференція “Наука і освіта – 2003” (20-24 січня 2003р., Дніпропетровськ-Донецьк-Харків).
6.	Всеукраїнська Ювілейна наукова конференція студентів, аспірантів та молодих вчених, присвячена 180-річчю з дня народження Л.С. Ценковського (Одеса, 28 березня-1квітня 2003 р.).
7.	Міжнародна науково-практична конференція “Екосистемні і морфоеволюційні дослідження молюсків” (Житомир, 13-15 травня 2004р.).

Наукові зв’язки підтримує з наступними установами:
-	Інститут зоології НАН України, лабораторія фауни і систематики безхребетних (Київ, Україна),
-	Інститут гідробіології НАН України (Київ, Україна).

 ГАРБАР ДІАНА АНАТОЛІЇВНА

Аспірант кафедри зоології

Біографічні дані. Гарбар Діана Анатоліївна народилась 26 січня 1978 року у м. Харкові. Закінчила середню школу № 34 у м. Житомирі з золотою медаллю, неодноразово брала участь у учнівських міських та обласних олімпіадах з біології, має грамоти за призові місця. У 1995 році вступила до Житомирського державного педагогічного університету імені Івана Франка на природничий факультет, який закінчила у 2000 р з відзнакою за спеціальністю “Біологія. Хімія”. 
Основні етапи трудової науково-педагогічної діяльності в освітніх закладах ІІІ-ІV рівня акредитації: 
-	2000р –  вчитель біології і хімії у ЗОШ № 34 м. Житомира.
-	2001р – викладач-стажист кафедри ботаніки ЖДПУ імені Івана Франка.
-	15 жовтня 2002 року вступила до аспірантури при кафедрі зоології Житомирського державного педагогічного університету, де навчається на теперішній час. 
		Стаж педагогічної роботи у вищих закладах освіти ІІІ-ІV рівня акредитації 2 роки, в тому числі у даному навчальному закладі – 2 роки.

		Основні напрямки наукових досліджень: каріологія, морфологія та систематика прісноводних легеневих молюсків.

Тематика наукової роботи: Комплексне морфологічне та каріологічне дослідження молюсків родини Bulinidae фауни України.

Мета роботи: дослідження конхологічних, анатомічних та каріологічних особливостей молюсків родини витушкових (Bulinidae) фауни України та здійснення комплексного аналізу цих характеристик з метою визначення можливості використання отриманих результатів  для систематичної ревізії групи. Для її досягнення було поставлено такі завдання:
1.	Описати каріотипи  видів роду Planorbarius.
2.	Здійснити порівняльно - каріологічний аналіз молюсків роду на рівні популяцій і видів.
3.	Встановити основні конхологічні та анатомічні особливості  каріологічно досліджених популяцій. 
4.	На основі отриманих результатів та літературних даних здійснити порівняльний аналіз конхологічних та анатомічних характеристик витушкових та оцінити їх значення для диференціації таксонів видового рівня. 

Актуальність теми зумовлена тим, що таксономічні дослідження цієї групи молюсків минулих років базувались переважно на сукупності конхолого-анатомічних ознак. Крім того, малодослідженим залишається питання внутрішньовидової мінливості у родині Bulinidae. Західноєвропейські малакологи вважають, що рід Planorbarius включає єдиний поліморфний на, їх думку, вид, тоді як у вітчизняних джерелах кількість їх досягає 5. Ця невідповідність утруднює співставлення даних по малакології і вже багато років є предметом таксономічної дискусії різних наукових шкіл.  Що стосується каріологічних досліджень, то їм приділялось мало уваги. Хоча хромосомний набір, завдяки своїй стабільності, може відігравати важливу роль у визначенні систематичного положення таксонів та дослідженнях процесів мікроеволюції, витушкові України у згаданому плані зовсім не досліджувались.

Найважливіші результати наукової роботи
На сьогодні вже виконано значну частину запланованої роботи відповідно до поставлених завдань дослідження. Відпрацьована методика анатомування молюсків та виготовлення каріологічних препаратів, частково досліджені конхологічні, анатомічні та каріологічні особливості витушкових, проведено експеримент з електрофорезу тканин молюсків. Використані методи дослідження дозволяють зробити попередній висновок про можливість зведення існуючих видів роду Planorbarius до єдиного поліморфного виду. На даний момент цей висновок підтверджують результати електрофоретичного експерименту.

Публікації та участь у конференціях. За матеріалами дослідження опубліковано 9 робіт, з них 1 стаття у фаховому виданні, визнаному ВАК України.

Список найважливіших наукових і науково-методичних праць:
1.	Гарбар Д.А.,  Гарбар О.В  Проблеми і перспективи каріологічних досліджень черевоногих молюсків (Gastropoda: Pulmonata) // Вісник ЖДПУ. – 2002. - №10. – С. 3 – 4
2.	Гарбар Д.А.  Діагностичне значення конхологічних ознак молюсків роду Planorbarius (Bulinidae, Gastropoda, Pulmonata) // Вісник ЖДПУ. – 2003. - №11. – С. 238 – 240
3.	Гарбар Д.А. Рід Planorbarius (Gastropoda, Pulmonata, Bulinidae) у фауні України // Наукові записки державного природознавчого музею(Львів). – 2003. –  №. 4– С. 18-21.
4.	Гарбар Д.А.,  Гарбар О.В., Уваєва О.І. Видовий склад колекцій молюсків родини Bulinidae та Planorbidae Центрального науково-природничого музею (Львів) //  Мат-ли VI міжнар. наук-практ. конфер. „Наука і освіта 2003”. -  Т. 3. Біологія. – Дніпропетровськ: Наука і освіта. 2003. – С. 5.
5.	Гарбар Д.А. , Гарбар О.В. Застосування багатомірних статистичних методів для ідентифікації видової приналежності молюсків роду Planorbarius // Биоразнообразие. Экология. Эволюция. Адаптация.  Мат-лы юб. науч. конфер. студ, аспир. и мол. уч., посвящ 180-лет. со дн. рожд. Л.С.Ценковского. – Одесса, 2003. – С. 36.
6.	Гарбар Д.А. , Гарбар О.В., Мельниченко Р.К., Уваєва О.І. Екологічні особливості молюсків родин Planorbidae та Bulinidae фауни України // VI Міжнар. наук-практ. конфер. студентів, аспірантів та молодих вчених „Екологія. Людина. Суспільство”. –   Київ, 2003.– С.22 – 23.
7.	Гарбар Д.А. , Уваєва О.І. Вплив метеорологічних умов на життєдіяльність дрібних котушкових та витушкових Центрального Полісся // Мат-ли всеукр. наук-практ. конфер. «Біологічні основи охорони природи та рац-го викор-ня твар. світу». – Дніпропетровськ: Наука і освіта, 2003.– С. 32 – 33.
8.	Гарбар Д.А., Гарбар О.В. Фауна прісноводних легеневих молюсків басейну р. Сіверський Донець // ІІ Міжнародна наук-практ. конфер. «Динаміка наукових досліджень 2003». – Т. 5. Біологія. – Дніпропетровськ: Наука і освіта, 2003. – С. 35-36.
9.	Гарбар Д.А., Гарбар О.В. Використання стимуляторів мітозу в каріологічних дослідженнях молюсків / Еколого-функціональні та фауністичні аспекти дослідження молюсків, їх роль у біоіндикації стану навколишнього середовища: Збірник наукових праць. – Житомир: Волинь, 2004. – С. 33-34.

Перелік конференцій у яких брала участь:
1.	Міжнародна науково-практична конференція студентів, аспірантів, молодих вчених “Екологія. Людина. Суспільство” (Київ, 14-17 травня 2003р.). 
2.	Міжнародна наукова конференція “Молюски. Основні результати, проблеми та перспективи досліджень” (Житомир, 13-15 травня 2002р.).
3.	6 Міжнародна конференція “Наука і освіта – 2003” (20-24 січня 2003р., Дніпропетровськ-Донецьк-Харків).
4.	Всеукраїнська Ювілейна наукова конференція студентів, аспірантів та молодих вчених, присвячена 180-річчю з дня народження Л.С. Ценковського (Одеса, 28 березня-1квітня 2003 р.).
5.	Міжнародна науково-практична конференція “Екосистемні і морфоеволюційні дослідження молюсків” (Житомир, 13-15 травня 2004р.).

Наукові зв’язки підтримує з наступними установами:
-	University of Silesia Faculty of Biology & Environmental Protection, Dept. of Hydrobiology (Katowice, Poland),
-	Інститут зоології НАН України, лабораторія фауни і систематики безхребетних (Київ, Україна),
-	Національний науково-природничий музей НАН України, (Київ, Україна),
-	Інститут гідробіології НАН України (Київ, Україна),
-	Інститут біології південних морів НАН України та його Одеський філіал (Одеса, Севастопіль, Україна), 
-	Державний природознавчий музей НАН України (Львів, Україна).

ПАВЛЮЧЕНКО (ШЕВЧУК)
 ОЛЕСЯ ВІКТОРІВНА

Аспірант кафедри зоології

	Біографічні дані. Павлюченко Олеся Вікторівна народилась 15 липня 1981року у м. Бердичеві Житомирської області. Ще у шкільні роки зацікавилась біологією. Протягом 1997–1998 рр. навчалася у Малій Академії Наук та займалась науковою діяльністю під керівництвом доктора біологічних наук, професора А. П. Стадниченко. Тема учнівської наукової роботи “Вміст радіонуклідів у продуктах харчування та їх вплив на здоров’я населення північних районів Житомирської області”. Ця робота у 1998 р. зайняла І місце на Всеукраїнському захисті учнівських наукових робіт. У цьому ж році закінчила школу з золотою медаллю і вступила на природничий факультет Житомирського державного педагогічного інституту. У студентські роки продовжила дослідження та захистила дипломну роботу. В 2003 р. закінчила Житомирський педуніверситет з відзнакою та поступила до аспірантури на кафедру зоології.

Основні напрямки наукових досліджень: малакологія, паразитологія.

Тематика наукової роботи: Aspidogaster  conсhicola Baer і його хазяї молюски родини Unionidae.

Метою роботи є еколого-паразитологічне дослідження біологічної системи Unionidae – A. conchicola. Для її досягнення було поставлено такі завдання:
1.	Встановити види перлівницевих України, які є хазяями A.conchicola.
2.	З’ясувати особливості поширення паразита по території України, горизонтальну і вертикальну зональність розповсюдження у її межах, приурочення до басейнів великих річок країни.
3.	Визначити екстенсивність та інтенсивність інвазії різних видів перлівницевих. Дослідити їх залежність від віку, статі молюсків, наявності зябрової “вагітності”, типу водойми, прослідкувати сезону динаміку зараження Unionidae.
4.	Дослідити вплив гельмінтів на морфометричні індекси (серцевий, нирковий, печінковий, зябровий, мантійний).
5.	Встановити вплив паразитування A. conchicola на гістологічну будову внутрішніх органів молюсків, в яких локалізуються ці паразити. 

Актуальність теми зумовлена відсутністю відомостей щодо остаточного кола хазяїв-молюсків, поширення паразита по території України, особливостей приурочення до басейнів великих річок. Залишаються не опрацьованими проблеми ендоекології, зокрема впливу гельмінта на організм перлівницевих. Детальне вивчення еколого-паразитологічних показників A. conchicola дозволить з’ясувати чи є він потужним чинником, здатним впливати на чисельність, густину та структуру популяцій Unionidae.

Найважливіші результати наукової роботи
На даний час досліджено вплив Aspidogaster conchicola на морфометричні індекси Unio pictorum. Невисока інтенсивність інвазії викликає зростання серцевих і ниркових індексів, що є свідченням посилення функцій серця і нирок і може розглядатися як захисна реакція молюсків на вплив паразитів. Тяжка інвазія викликає значне пригнічення усіх життєвих функцій організму і спричиняє загибель хазяїв, що призводить до змін вікової і статевої структури популяцій перлівницевих. Впливу A. conchicola на значення печінкових індексів не виявлено. 

Публікації та участь у конференціях. За результатами наукової роботи опубліковано 9 праць, з них 2 у провідних фахових виданнях, визнаних ВАК України.
Список найважливіших наукових і науково-методичних праць:
1.	Стадниченко А.П., Іваненко Л.Д., Шевчук О.В. та ін. Влияние трематодной инвазии на накопление ионов тяжелых металлов пресноводными моллюсками (Gastropoda: Pulmonata: Pectinibranchia) // Паразитология. – 1998. – 32 (4). – С.357–362. 
2.	Стадниченко А.П., Киричук Г.Є., Янович Л.М., Шевчук О.В. Уровень содержания радионуклидов в пищевом рационе населения Житомирского Полесья и его медицинские последсвия // Тез. докл. междун. конф. «Современные проблемы изучения, использования и охраны природных комплексов Полесья» – Минск, 1998. – С. 59.
3.	Стадниченко А.П., Киричук Г.Є., Шевчук О.В. та ін. Еколого-медична ситуація Житомирщини // Одесса: ОЦНТЭИ, 2000. – С. 332-336.
4.	Вискушенко А.П. Вискушенко Д.А., Шевчук О.В. та ін. Актуальні екологічні проблеми Бердичівщини. // Бердичівщина: поступ у третє тисячоліття. Наук. зб. «Велика Волинь», 2001. – т.22. – С. 311-314. 
5.	Пінкіна Т.В., Гирин В.К., Павлюченко О.В. та ін. Черевоногі легеневі молюски (Mollusca: Gastropoda: Pulmonata) в системі біологічного моніторингу // Вісник Житомирського педагогічного університету, 2002. – Вип. 10. – С. 185-187.
6.	Павлюченко О.В. Морфометричні індекси Unio pictorum ponderosus в нормі та за інвазії його Aspidogaster conchicola / Еколого-функціональні та фауністичні аспекти дослідження молюсків, їх роль у біоіндикації стану навколишнього середовища: Збірник наукових праць. – Житомир: Волинь, 2004. – С. 141–142.
7.	Павлюченко О.В. Вплив Aspidogaster conchicola на морфометричні індекси Unio pictorum // Мат-ли VII міжнар. наук-практ. конфер. „Наука і освіта 2004”. – Т. 56. – Дніпропетровськ, 2004. – С. 57–58.
8.	Василенко О.М., Павлюченко О.В., Першко І.А. та ін. Фауна прісноводних моллюсків Шацьких озер // Проблеми відтворення та охорони біорізноманіття України. – Полтава, 2004. – С. 164-165.
9.	Pawluczenko О. Zmiany wiekowe korelacji morfometrycznych Unio pictorum w normie i w razie atakowania pasożytami Aspidogaster conchicola // ХХ krajowe seminarium malakologiczne. – Kroscienko. – 2004 – P. 21.
Перелік конференцій у яких брала участь:
1.	Международная научная конференция “Современные проблемы изучения, использования и охраны природных комплексов Полесья” (Минск, 22-25 сентября 1998г.).
2.	 Міжнародна наукова конференція “Молюски. Основні результати, проблеми та перспективи досліджень” (Житомир, 13-15 травня 2002р.).
3.	Міжнародна науково-практична конференція “Екосистемні і морфоеволюційні дослідження молюсків” (Житомир, 13-15 травня 2004р.).
4.	Польська регіональна наукова малакологічна конференція ХХ krajowe seminarium malakologiczne (Poland, Kroscienko).
5.	1st Malacological Meeting from Romania (Lucian Blaga University,  Romania, Румунія, 19-22 серпня 2004 г.).
6.	VIII International Congress on Medical and Applied Malacology (Мехіко, Мексика, 10-13 листопада 2004 р.).

Наукові зв’язки підтримує з Інститутом зоології НАН України, Інститутом гідробіології НАН України (Київ, Україна).

ПЕРШКО ІРИНА ОЛЕКСАНДРІВНА

Аспірант кафедри зоології

	Біографічні дані. Першко Ірина Олександрівна народилась 24 січня 1978 року у м. Житомирі. У 1995 році вступила до Житомирського державного педагогічного університету імені Івана Франка на природничий факультет, який закінчила у 2000 р з відзнакою, здобувши вищу освіту за спеціальністю „Біологія та хімія” та отримавши кваліфікацію вчителя біології, хімії, валеології та основ екології. Цього ж року вступила до магістратури на кафедру зоології ЖДПУ, яку з відзнакою закінчила у 2001 році, захистивши магістерську роботу на тему “Вміст важких металів у різних тканинах та органах молюсків”. По закінченню магістратури працювала викладачем кафедри ботаніки ЖДПУ. У жовтні 2001 року вступила до аспірантури кафедри зоології ЖДПУ імені Івана Франка, де і навчається на теперішній час.

Основні напрямки наукових досліджень: каріологія, морфологія, систематика прісноводних черевоногих молюсків.
Тематика наукової роботи: Комплексне морфологічне та каріологічне дослідження молюсків родин Bithyniidae, Lithoglyphidae, Melanopsidae фауни України.
Мета роботи: комплексний аналіз конхіологічних, анатомічних та каріологічних особливостей представників родин Bithyniidae, Lithoglyphidae, Melanopsidae задля встановлення можливості використання одержаних результатів у таксономічних і еволюційних дослідженнях цих груп. Для досягнення означеної вище мети було поставлено та виконано такі завдання:
1.	Описати каріотипи видів родин Bithyniidae, Lithoglyphidae, Melanopsidae фауни України;
2.	Здійснити порівняльно-каріологічний аналіз молюсків родин Bithyniidae, Lithoglyphidae, Melanopsidae на рівні видів і підродів;
3.	На основі отриманих результатів оцінити диференціюючу та інтегруючу роль каріотипу як таксономічної ознаки в систематиці цих родин;
4.	Встановити основні конхіологічні та анатомічні особливості каріологічно досліджуваних популяцій;
5.	На основі комплексного аналізу сукупності конхіологічних, анатомічних і каріологічних ознак встановити дистанції та ступінь подібності між окремими видами та підродами родин Bithyniidae, Lithoglyphidae, Melanopsidae;
6.	Встановити можливі шляхи еволюції хромосомних наборів цих родин.
Актуальність дослідження зумовлена тим, що таксономічні дослідження цих груп молюсків до цього часу базувались переважно на сукупності конхолого-анатомічних ознак. Згідно східноєвропейської системи, яка до останнього часу була пріоритетною в наукових колах, у водоймах України зустрічаються 10 видів Bithyniidae, 4 – Lіthoglyphidae, 6 видів Melanopsidae. Проте більшість європейських дослідників не погоджуються з цією класифікацією і наводять для заходу Європи лише один вид Lіthoglyphidae та по два види Melanopsidae та Bithyniidae Ці суперечності викликають необхідність проведення додаткових досліджень, які б дозволили однозначно визначити систематичну структуру родин Lіthoglyphidae, Melanopsidae та Bithyniidae. Каріологічні дослідження для цих родин майже не проводились. 
Найважливіші результати наукової роботи
На сьогодні вже виконано більшу частину запланованої роботи відповідно до поставлених завдань дослідження. Відпрацьована методика анатомування молюсків та виготовлення каріологічних препаратів, досліджено конхологічні, анатомічні та каріологічні особливості Lіthoglyphidae і Bithyniidae, конхіологічні та частково анатомічні особливості Melanopsidae. Проведені дослідження дозволяють зробити деяки висновки, щодо видового складу родин Lіthoglyphidae і Bithyniidae. Для Lіthoglyphidae валідними слід вважати два види L. naticoides та L. pyramіdatus. Для Bithyniidae видовий статус підтверджено для B. tentaculata  та B. producta.
Публікації та участь у конференціях. За результатами наукової роботи опубліковано 17 праць, з них 4 у провідних фахових виданнях, визнаних ВАК України.
Список найважливіших наукових і науково-методичних праць:
1.	Першко І. О., Бондарчук Ю. М. Перше знаходження Fagotia danubialis (Mollusca: Pectinibranchia: Melanopsidae) в Случі // Вісник Житомирського педагогічного університету. – 2002. – №10. – С. 100-101.
2.	Першко І. О. Історія цитогенетичних та каріологічних досліджень молюсків / Першко І. О.; Житом. держ. пед. ун-т. Житомир, 2002. – 14 с. – Укр. – Деп. в ДНТБ України 20.05.02, № 60 – Ук 2002.
3.	До систематики прісноводних гребінчастозябрових молюсків (Lithoglyphidae, Melanopsidae, Bithyniidae) / Першко І. О.; Житом. держ. пед. ун-т. - Житомир, 2002. – 23 с. - Бібліогр.: 71 назв.- Укр. – Деп. в ДНТБ України. 21.10.02,  № 133 – Ук 2002.
4.	Першко І. О. Особливості конхіології видів роду Opisthorchophorus (Pectinibranchia, Bithyniidae)  // Биоразнообразие. Экология. Эволюция. Адаптация: Тези наукової конференції  / Одеський національний університет ім. І. І. Мечникова. – Одеса, 2003. – С. 125.
5.	Першко І. О. Значення конхіологічних ознак в систематиці родів Fagotia і Microcolpia (Pectinibranchia, Melanopsidae) // “Наука і освіта 2003”: Тези VI міжнародної науково-практичної конференції. – Том. 3. Біологія. – Дніпропетровськ: Наука і освіта, 2003. – С. 14.
6.	Першко И. А. Первая находка Microcolpia (Potamoctebiana) canaliculata Bourguignat, 1884 (Mollusca: Pectinibranchia: Melanopsidae) в р. Случь // Вестн. зоол. – 2003. – №2. – С. 66.
7.	Першко І. О., Бондарчук Ю. Fagotia danubialis та Microcolpia canaliculata в річці Случ (особливості поширення та екології) // “Динаміка наукових досліджень 2003”: Тези ІI міжнародної науково-практичної конференції. – Том. 5. Біологія. – Дніпропетровськ: Наука і освіта, 2003. – С. 44.
8.	Першко І. О. Значення метричних характеристик черепашки в систематиці роду Bithynia (Pectinibranchia, Bithyniidae) // Вісник ДАУ. – 2003. – Вип. 1. – С. 326-330.
9.	Першко І. О. Комплексний аналіз конхіологічних ознак черепашок особин родів Fagotia і Microcolpia (Pectinibranchia, Melanopsidae) // Вісник Львівського ун-ту. Серія біологічна. –2003. – Вип. 33. – С. 91-98.
10.	Першко І.О. Комплексний аналіз конхіологічних ознак видів роду Litoglyphus (Mollusca, Pectibranchia, Litoglyphidae)//Наукові записки державного природознавчого музею. – 2003. – Т.18. – С.111-114. 
11.	Perszko I. Badania anatomiczne przedstawicieli Lithoglyphidae Ukrainy // XX Krajowe Seminarium Malakologiczny. – Krościenko, 2004. – S. 22.
24.	Першко І.О. Значення особливостей анатомії бітіній у вирішенні питань систематики групи / Еколого-функціональні та фауністичні аспекти дослідження молюсків, їх роль у біоіндикації стану навколишнього середовища: Збірник наукових праць. – Житомир: Волинь, 2004. – С. 143-146.
Перелік конференцій у яких брала участь:
1.	Міжнародна науково-практична конференція студентів, аспірантів, молодих вчених “Екологія. Людина. Суспільство” (Київ, 14-17 травня 2003р.). 
2.	Міжнародна наукова конференція “Молюски. Основні результати, проблеми та перспективи досліджень” (Житомир, 13-15 травня 2002р.).
3.	Всеукраїнська Інтернет - конференція “Наукові дослідження на Україні. Екологія і охорона навколишнього середовища” (Дніпропетровськ-Черкаси-Одеса, 28 жовтня-4 листопада 2002 р.).
4.	6 Міжнародна конференція “Наука і освіта – 2003” (20-24 січня 2003р., Дніпропетровськ-Донецьк-Харків).
5.	Всеукраїнська Ювілейна наукова конференція студентів, аспірантів та молодих вчених, присвячена 180-річчю з дня народження Л.С. Ценковського (Одеса, 28 березня-1квітня 2003 р.).
6.	Польська регіональна наукова малакологічна конференція XX Krajowe Seminarium Malakologiczne (Kroscienko, 2004).
7.	Міжнародна науково-практична конференція “Екосистемні і морфоеволюційні дослідження молюсків” (Житомир, 13-15 травня 2004р.).
8.	1st Malacological Meeting from Romania (Lucian Blaga University,  Romania, Румунія, 19-22 серпня 2004 г.).
9.	VIII International Congress on Medical and Applied Malacology (Мехіко, Мексика, 10-13 листопада 2004 р.), прийнято матеріали до друку.

Наукові зв’язки підтримує з наступними установами:
-	University of Silesia Faculty of Biology & Environmental Protection, Dept. of Hydrobiology (Katowice, Poland),
-	Інститут зоології НАН України, лабораторія фауни і систематики безхребетних (Київ, Україна),
-	Національний науково-природничий музей НАН України, (Київ, Україна),
-	Інститут гідробіології НАН України (Київ, Україна),
-	Державний природознавчий музей НАН України (Львів, Україна).

УВАЄВА ОЛЕНА ІВАНІВНА

Аспірант кафедри зоології

Біографічні дані. Уваєва Олена Іванівна народилась 28 лютого 1980 року у м.Житомирі. Ще у шкільні роки  проявився інтерес до біології. У 1996 та 1997 рр. зайняла призові місця у обласній учнівській олімпіаді з біології. У ці ж роки навчалася у Малій Академії Наук, яку закінчила відмінно. З шкільних років зацікавилася науковою діяльністю. Наукова робота “Вплив азотних мінеральних добрив на швидкі етологічні та фізіологічні реакції черевоногих та гребінчастозябрових прісноводних молюсків” (науковий керівник доктор біологічних наук, професор А. П. Стадниченко) у 1997 р. зайняла ІІІ місце на Всеукраїнському захисті учнівських наукових робіт. У цьому ж році закінчила школу з золотою медаллю і поступила до Житомирського державного педагогічного інституту на природничий факультет. У студентські роки  продовжила наукову діяльність під керівництвом А. П. Стадниченко. Вивчаючи молюсків, захистила курсову, а у подальшому і дипломну роботу. У 2001р. зайняла призове (ІІІ) місце на Всеукраїнській студентській олімпіаді з біології. У 2002 р.  закінчила Житомирський педуніверситет з відзнакою. У цьому ж роц  поступила до аспірантури на кафедру зоології, де навчається дотепер.

Основні напрямки наукових досліджень: фауністика, систематика, хорологія, екологія прісноводних молюсків.

Тематика наукової роботи: Дрібні котушкові (Mollusca: Pulmonata: Planorbinae) України (фауна, систематика, поширення, екологія) .

Метою роботи є дослідження еколого-фауністичних і хорологічних особливостей молюсків підродини Planorbinae  України (в межах басейнів Дунаю, Дністра, Південного та Західного Бугу, Дніпра, Сіверського Дінця). Для її досягнення було поставлено такі завдання:
1.	Висвітлення видового складу підродини Planorbinae водойм України.
2.	З’ясування  особливостей поширення кожного виду у межах зазначеної території.
3.	Дослідження впливу основних екологічних факторів водного середовища на поширення молюсків у водоймах.
4.	Вивчення особливостей зараження дрібних котушкових України трематодами родини Paramphistomatidae.

Актуальність дослідження зумовлена вкрай недостатнім рівнем знань щодо видового складу, особливостей поширення та екології прісноводних молюсків підродини Planorbinae. В останні роки, в зв’язку з проведенням таксономічної ревізії прісноводних молюсків, з’явились нові дані щодо систематики дрібних котушкових, оскільки чимало видів виявилися збірними. Дані з поширення та екології колишніх збірних видів зараз виявилися невалідними, а нові – майже відсутні. Дослідження молюсків підродини Planorbinae є доцільним ще й через їх біоценотичне значення, адже дрібні котушкові – звичайні, а нерідко й домінуючі елементи гідрофауни України. Нарешті, дрібні котушкові є облігатними проміжними хазяями трематод, серед яких найбільш небезпечними є парамфістоматиди, які викликають парамфістоматозні захворювання у жуйних тварин. А проблема парамфістоматодозу великої рогатої худоби і в наш час лишається актуальною для України, особливо для Українського Полісся.

Найважливіші результати наукової роботи
На сьогодні вже виконано значну частину запланованої роботи. Проаналізовано літературні відомості по даній темі. Опрацьовано методики, за якими проводиться робота. Зібрано матеріал з 10 областей Правобережної України, який вже і визначено. Фауна молюсків підродини Planorbinae України нараховує 31 вид,  які належать до двох триб : Planorbinі  Rafinesque, 1815 – 10 та Segmentinini F. C. Baker, 1945 – 2. Це представники чотирьох родів  (Planorbis – 3, Anisus – 16, Choanomphalus – 2, Armiger – 2) триби Planorbini і двох родів (Segmentina – 5, Hippeutis – 3) триби Segmentinini. Два види дрібних планорбід –A. stroemi (Westerlund, 1881) та S. microcephala (Moquin-Tandon, 1855) поки що не знайдено, хоча ймовірність їхнього знаходження на території України є досить вагомою. Описано черепашки знайдених видів планорбід, виміряні їхні лінійні параметри, за якими обраховано індекси. Метричні показники та індекси, поряд з якісними ознаками, допомагають ідентифікувати види. Для визначення видів котушкових використано також метричні параметри та індекси статевої системи. 
З’ясовані екологічні особливості дрібних котушкових, вони  мають багато спільного у різних дрібних планорбід. Усі вони переважно живуть у стоячих водоймах, хоча зрідка трапляються і у проточних. Ці молюски заселяють ріпаль великих та малих річок, літоральну зону озер, ставків, боліт, канали меліоративної мережі, невисихаючі водойми біля доріг, калюжі. Їх популяції досягають високої чисельності лише у тих водоймах, де швидкість течії не перевищує 0,1 м/с. Усі вони належать до мілководних гідробіонтів, найчастіше поселяючись на глибині від 0,05 до 0,4 м. Прозорість води у планорбідних водоймах, як правило, повна. Оптимальні умови для життя дрібних планорбід створюються у воді, рН якої  становить 6–7,5, мінералізація води – 200–600 мг/л. Частина котушкових добре переносить пересихання періодичних і значної частини напівперіодичних водойм під час літньої посухи та замерзання їхніх біотопів взимку.  У молюсків виробилася низка пристосувань до періодичного висихання водойм. Разом з тим представники підродини Planorbinae проявляють індивідуальну вибагливість до екологічних чинників навколишнього середовища. 
З’ясовано, що молюски підродини Planorbinae є проміжними хазяями партеніт і личинок двох видів трематод родини Paramphistomatidae. Це – Paramphistomum ichikawai (Fukui, 1922) і Liorchis scotiae (Willmott, 1950) Velichko, 1966. Екстенсивність зараження дрібних планорбід різна  і коливається у межах 1,5– 50 %.

Публікації та участь у конференціях. За результатами діяльності опубліковано 11 робіт, з них 4 статті у фахових виданнях, визнаних ВАК України.
Список найважливіших наукових і науково-методичних праць
1.	Уваєва О. І., Гарбар Д. А., Поповичук О. І., Куницький В. М. Роль дрібних котушкових  (Mollusca: Pulmonata: Planorbinae) Українського Полісся в поширенні парамфістоматодозу жуйних тварин // Вісник Житомирського педагогічного університету. – 2002. – № 10. – С. 83–85.
2.	Уваєва О. І. Колекція дрібних котушкових (Mollusca: Pulmonata: Planorbinae) Центрального науково-природничого музею НАН України (Львів) // Вісник Житомирського педагогічного університету. – 2003. – № 11. – С. 262–263.
3.	Уваєва О. І. Комплексний аналіз конхіологічних ознак черепашок підроду Anisus s. str. (Mollusca: Pulmonata: Planorbinae) // Вісник ДАУ. – 2003. – №1. – С. 336–342.
4.	Уваєва О. І. Комплексний аналіз конхіологічних ознак черепашок видів триби Segmentinini (Mollusca: Pulmonata: Planorbinae) // Вісник Львівського музею “Наукові записки державного природознавчого музею”. –2004. –№ . – С. .
5.	Уваєва О. І. Фауна, поширення та екологія дрібних котушкових (Mollusca: Pulmonata: Planorbinae) Волині // Вісник Волинського державного університету. – 2004. – № 5 – С. 22-26
6.	Уваєва О.І. Видовий склад, хорологія та екологія дрібних котушкових роду Armiger (Mollusca: Pulmonata: Planorbinae) на території України / Еколого-функціональні та фауністичні аспекти дослідження молюсків, біоіндикації стану навколишнього середовища: Збірник наукових праць. – Житомир: Волинь, 2004. – С. 220-223.
7.	Гарбар Д. А., Гарбар О. В., Мельниченко Р. К., Уваєва О. І. Екологічні особливості молюсків родин Bulinidae та Planorbidae фауни України // VI  Міжнар. наук.-практ. конф. “Екологія. Людина. Суспільство.”. – Київ, 2003. – С. 22–23.
8.	Гарбар Д. А., Гарбар О. В., Уваєва О. І. Видовий склад колекцій молюсків родини Bulinidae та Planorbidae Центрального науково-природничого музею (Львів) // VI Міжнар. наук.-практ. інтернет-конференція “Наука і освіта 2003”.– Дніпропетровськ, 2003. – С. 5.
9.	Гарбар Д. А., Уваєва О. І. Вплив метеорологічних умов на життєдіяльність дрібних котушкових та витушкових Центрального Полісся // Всеукр. наук.-практ. конф. “Біологічні основи охорони природи та раціонального використання тваринного світу”.– Дніпропетровськ, 2003. – С. 32–33.
10.	Уваєва О. І. Колекція дрібних котушкових (Mollusca: Pulmonata: Planorbinae) Центрального науково-природничого музею НАН України (Київ) // Біорізноманіття, екологія, еволюція, адаптація: матер. ювілейної наук. конф. студентів, аспірантів та молодих вчених, присвяченої 180-річчю з дня народження  Л. С. Ценковського. – Одеса, 2003. – С. 173.
11.	Уваєва О. І. Перше знаходження Anisus strauchianus (Mollusca: Pulmonata: Planorbinae)  у Південному Бузі // Матер. ІІ Міжнар. наук.-практ. конф. “Динаміка наукових досліджень “2003”. – Том 5. Біологія. – Дніпропетровськ: Наука і освіта, 2003. – С. 51.
Перелік конференцій у яких брала участь:
1.	Міжнародна науково-практична конференція студентів, аспірантів, молодих вчених “Екологія. Людина. Суспільство” (Київ, 14-17 травня 2003р.). 
2.	Міжнародна наукова конференція “Молюски. Основні результати, проблеми та перспективи досліджень” (Житомир, 13-15 травня 2002р.).
3.	Всеукраїнська науково-практична конференція “Біологічні основи охорони природи та раціонального використання тваринного світу”.– (Дніпропетровськ, 2003).
4.	Всеукраїнська Ювілейна наукова конференція студентів, аспірантів та молодих вчених, присвячена 180-річчю з дня народження Л.С. Ценковського (Одеса, 28 березня-1квітня 2003 р.).
5.	ІІ Міжнародна науково-практична конференція “Динаміка наукових досліджень-2003” (Дніпропетровськ, 2003).
6.	Міжнародна науково-практична конференція “Екосистемні і морфоеволюційні дослідження молюсків” (Житомир, 13-15 травня 2004р.).

Наукові зв’язки підтримує з наступними установами:
-	Інститут зоології НАН України, лабораторія фауни і систематики безхребетних (Київ, Україна),
-	Державний природознавчий музей НАН України (Львів, Україна).

V. ВИЗНАННЯ НАГОРОДИ І ВІДЗНАКИ ШКОЛИ ТА ЇЇ ВЧЕНИХ, МІЖРЕГІОНАЛЬНІ І МІЖНАРОДНІ ЗВ’ЯЗКИ
Наукова малакологічна школа має такий доробок: 
-	опубліковано понад 400 наукових робіт, у тому числі 12 монографій;
-	доцентам Г. Є. Киричук, Л. М. Янович було присуджено стипендію Кабінету Міністрів України;
-	двоє з членів малакологічної школи (доценти Г. Є. Киричук, Л. М. Янович) стали лауреатами Державної премії Президента України для молодих вчених за 2003 рік; 
-	професор А.П. Стадниченко отримала звання заслуженого працівника освіти України, а доценти Г.Є. Киричук і Л.М. Янович – звання відмінника народної освіти України;
-	проведено Міжнародну малакологічну конференцію „Молюски. Основні результати, проблеми та перспективи досліджень” (13-15 травня 2002 р.) та Міжнародну науково-практичну конференцію “Екосистемні і морфоеволюційні дослідження молюсків” (13-15 травня 2004 р.).
-	четверо членів малакологічної школи (професор А.П. Стадниченко, кандидати біологічних наук Г.Є. Киричук, Л.М. Янович, В.М. Градовський) вибороли гранти фонду „Відродження”;
-	видано підручник доцентами Трускавецьким Є.С. і Мельниченко Р.К. „Гістологія з основами ембріології” (Житомир: Волинь, 2003. – 241с.)
-	п’ятеро студентів були переможцями Всеукраїнської студентської олімпіади з біології;
-	семеро студентів отримало дипломи на Всеукраїнських конкурсах на кращу студентську наукову роботу;
-	учениця К. В. Таран  (член МАН) виборола у 2001 р. бронзову медаль на Всесвітній екологічній учнівській олімпіаді (Туреччина, Анталія).
Наукові зв’язки малакологічна школа підтримує з:
-	Department of Zoology, Oregon State University (Oregon, USA).
-	University of Silesia Faculty of Biology &Environmental Protection, Dept. of Hydrobiology (Katowice, Poland).
-	Uniwersytet im. A.Mickiewicza, Wydzial biologii, Zaklad Taksonomii i Ekologii Zwierzat (Poznan,  Poland).
-	University of Sczecin, Department of Genetics (Sczecin, Poland).
-	Uniwersytet Lodzki, Zaklad Zoologii Bezkregowcow i Hydrobiologii (Lodz, Poland).
-	Universite P. et M. Curie- CNRS-INSU Obsevatoire Oceanologique (Villefranche-sur-Mer cedex, France).
-	Regionální muzeum v Teplicích (Teplice, Česke republika).
-	Faculty of Education Ehime University (Matsuyama, Japan).
-	Інститут екології рослин і тварин Уральського відділення Російської Академії наук (Єкатеринбург, Росія).
-	Московський державний університет ім. М.В. Ломоносова, біологічний факультет (Москва, Росія).
-	Белгородський державний університет (Белгород, Росія). 
-	Омський державний педагогічний університет (Омськ, Росія).
-	Томський державний педагогічний університет (Томськ, Росія).
-	Смоленський педагогічний університет (Смоленськ, Росія).
-	Інститут зоології Російської Академії наук (Санкт-Петербург, Росія).
-	Інститут геології центра РАН в Уфі (Уфа, Башкоркостан).
-	Самаркандський державний університет, кафедра екології і охорони фауни (Самарканд, Узбекистан),
-	Інститут зоології Націоанальної академії наук Республіки Білорусь (Мінськ, Білорусія).
-	Інститут зоології НАН України, лабораторії еволюційно-генетичних основ систематики; фауни і систематики безхребетних; паразитології (Київ, Україна).
-	Національний науково-природничий музей НАН України, лабораторія цитогенетики (Київ, Україна).
-	Інститут гідробіології НАН України (Київ, Україна).
-	Інститут геології НАН України (Київ, Україна).
-	Інститут рибного господарства УНАН (Київ, Україна).
-	Інститут біології південних морів НАН України та його Одеський філіал (Одеса, Севастопіль, Україна).
-	Державний природознавчий музей НАН України (Львів, Україна),
-	Київський національний університет ім. Т.Г. Шевченко (Київ, Україна).
-	Львівський національний університет (Львів, Україна).
-	Чернівецький національний університет (Чернівці, Україна).
-	Тернопільський державний педпгогічний університет (Тернопіль, Україна).
-	Таврійський національний університет ім. Вернадського (Симферопіль, Україна).
-	Одеський національний університет ім. І.І. Мечнікова (Одеса, Україна).
VІ. ПЕРСПЕКТИВИ РОЗВИТКУ МАЛАКОЛОГІЧНОЇ ШКОЛИ
У 1992 році на кафедрі зоології природничого факультету Житомирського державного педагогічного інституту імені І.Франка  (з 2004 р. – Житомирського державного університету) відкрито аспірантуру за спеціальністю 03.00.08 – зоологія. Науковий керівник доктор біологічних наук, професор А. П. Стадниченко.
За час існування аспірантури 7 чоловік успішно захистили дисертації на здобуття наукового ступеню кандидата біологічних наук. Усі вони колишні аспіранти, а нині викладачі природничого факультету Житомирського державного університету імені Івана Франка:
- Киричук Г.Є. – кандидат біологічних наук з 1997 р. Дисертацію "Морфофункціональні особливості порового апарату деяких груп Bivalvia" захистила в спеціалізованій раді Інституту зоології ім. І.І. Шмальгаузена НАН України (спеціальність 03.00.08 – зоологія).  
- Янович Л.М. – кандидат біологічних наук з 1998 р. Дисертацію “Розмноження перлівницевих (Bivalvia, Unionidae) в умовах Центрального Полісся України” захистила у спеціалізованій раді Інституту зоології ім. І.І. Шмальгаузена НАН України (спеціальність 03.00.08 – зоологія). 
- Астахова Л.Є. – кандидат біологічних наук з 1998 р. Дисертацію “Молюски родини Lymnaeidae Українського Полісся” захистила  у спеціалізованій вченій Інституту Зоології ім. І.І. Шмальгаузена НАН України (спеціальність 03.00.08 – зоологія). 
- Градовський В.М. – кандидат біологічних наук з 2000 р. Дисертацію “Молюски родин Melanopsidae, Lithoglyphiidae, Bithyniіdae (Gastropoda, Pectinibranchia) Правобережної України (фауна, поширення, екологія)”захистив у спеціалізованій вченій раді Інституту зоології ім. І.Шмальгаузена НАН України (спеціальність 03.00.08 – зоологія). 
- Гарбар О.В. – кандидат біологічних наук з 2001 р. Дисертацію “Комплексне каріологічне та морфологічне дослідження ставковиків фауни України” захистив у спеціалізованій вченій раді Інституту Зоології ім. І.І. Шмальгаузена НАН України. (спеціальність 03.00.08 – зоологія). 
- Мельниченко Р.К. – кандидат біологічних наук з 2001 р. Захист дисертації “Порівняльно-каріологічна характеристика родини перлівницевих (Mollusca, Bivalvia, Unionidae) фауни України” відбувся у спеціалізованій вченій Інституту Зоології ім. І.І. Шмальгаузена НАН України (спеціальність 03.00.08 – зоологія). 
- Вискушенко Д.А. – кандидат біологічних наук з 2003 р. Дисертацію “Морфофункціональні характеристики ставковика озерного Lymnaea stagnalis за дії важких металів водного середовища” захистив у спеціалізованій вченій раді Інституту гідробіології НАН України (спеціальність 03.00.17 – гідробіологія).
Асистент Чорномаз Т. В. нещодавно закінчила аспірантуру, пройшла попередній захист на кафедрі зоології дисертації на тему “Активність війок миготливого епітелію як загальний показник стану організму Unionidae (Mollusca:Bivalvia) в умовах антропогенного пресу”.Ще пятеро чоловік зараз навчаються в аспірантурі, здійснюючи наукові дослідження з різних напрямків малакології:
- Василенко О.М. “Трофічні показники молюсків роду Lymnaea (Lamark, 1799) у нормі, за трематодної інвазії і за дії йонів важких металів”;
- Гарбар Д. А. “Комплексне морфологічне та каріологічне дослідження молюсків родини Bulinidae фауни України”;
- Павлюченко О. В. “Aspidogaster  conсhicola Baer і його хазяї молюски родини Unionidae”;
- Першко І. О. “Комплексне морфологічне та каріологічне дослідження молюсків родин Bithyniidae, Lithoglyphidae, Melanopsidae фауни України”;
- Уваева О. І. “Дрібні котушкові (Mollusca: Pulmonata: Planorbinae) України (фауна, систематика, поширення, екологія)”.
Крім аспірантури, на природничому факультеті Житомирського державного університету діє магістратура. Члени наукової малакологічної школи здійснюють керівництво науковими магістерськими, студентськими дипломними і бакалаврськими роботами, переважна більшість яких здійснюється в галузі малакології. Тісні наукові звязки підтримуються з Державним агроекологічним універститетом. Так, старший викладач цього навчального закладу, кандидат біологічних наук Житова О.П. здійснює спільні наукові дослідження в галузі паразитології, радіоекології; а старший викладач Пінкіна Т.В. є здобувачем у професора Стадниченко А.П., працює над дослідженням впливу важких металів на прісноводних молюсків.
Таким чином, наукова малакологічна школа доктора біологічних наук, професора А.П. Стадниченко має широкі перспективи для свого розвитку, вона підвищує науковий рівень викладачів, аспірантів та студентів природничого факультету Житомирського державного університету імені Івана Франка, сприяє забезпеченню цього закладу кваліфікованими професійними кадрами.